ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/265/17

провадження № 22-ц/818/2916/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

заінтересована особа ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року в складі судді Харченко А.М.,

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») в особі представника Єрмолаєвої Катерини Миколаївни звернулося у суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником.

Заява мотивована тим, що 19 вересня 2017 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення по справі № 643/265/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») заборгованості за Кредитним договором № СL-702/075/2006 від 24 травня 2006 року.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 5-09/18, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за Кредитним договором № СL-702/075/2006 від 24 травня 2006 року.

Враховуючи викладене, заявник просив замінити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року заяву задоволено. Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заява ТОВ «Вердикт Капітал» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки останнє є правонаступником стягувача за Договором факторингу № 5-09/18.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до заяви не додано належним чином завірену копію Договору факторингу; суд першої інстанції не з`ясував чи відкрито виконавче провадження, не встановив момент переходу права вимоги та яких саме платежів воно стосується.

09 липня 2019 року ОСОБА_2 представник ТОВ «Вердикт Капітал» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № СL-702/075/2006 від 24 травня 2006 року в розмірі 14 898,76 доларів США.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 5-09/18, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за Кредитним договором № СL-702/075/2006

Частиною першою статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту статтей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Встановивши обставини переходу до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги на підставі Договору факторингу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що до заяви не додано належним чином завірену копію Договору факторингу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься Витяг Реєстру боржників за договорами по яких відступлено право вимоги, що є додатком до Договору факторингу № 5-09/18.

Посилання відповідача на те, що виконавче провадження не відкрито не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Вимогами цивільного процесуального законодавства чітко передбачено можливість вчинення таких дій незалежно від винесення державним/приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова