АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/297/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 301030300 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Хорошого Івана Валентиновича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 28 листопада 2018 року) у складі судді Кондрацької Н.М. у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», банк) , треті особи: ОСОБА_7, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_5, діючи через свого представника адвоката Хорошого І.В., звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтований тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. перебуває виконавче провадження № 5589619 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. №1517 від 22.04.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7

Виконавчий напис було вчинено за наступних обставин.

10.09.2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/03-021-187 за яким відповідач надав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 17 000 доларів США на поточні потреби з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 09.12.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 10.09.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір №ІД 895/03-021-187, за умовами якого ОСОБА_7 передала відповідачу в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний іпотечний договір 10.09.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4045. Крім того, 10.09.2008 року у зв'язку з посвідченням договору іпотеки, була накладена заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири. Заборона відчуження накладена до припинення договору іпотеки.

Відповідно до п.п. 2.4.3, 4.1 іпотечного договору №ІД895/03-021-187 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. А відповідно до п. 2.4.7 договору у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України.

На підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк», 22.04.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 1517, яким на задоволення вимог банку звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., яким виконані дії для звернення примусового стягнення на квартиру.

Позивач також вказав, що про вчинення вказаних виконавчих дій, спрямованих на реалізацію квартири, яка належить позивачу та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, йому стало відомо після призначення прилюдних торгів, тобто після 22.03.2018 року. Квартира, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2004 року, була придбана під час перебування у шлюбі. Отже, позивачу належить ? частки у праві власності на вказану квартиру, а тому її примусова реалізація призведе до незаконного позбавлення його права власності та заподіяння йому збитків.

Крім того, серед підстав для задоволення позову зазначено, що положення Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про заставу» стосовно здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (ст. 26 Закону) у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Позивач, вважаючи, що виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на квартиру не підлягає виконанню у зв'язку з порушенням діючого законодавства, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки проведені у відповідності до Законів України «Про іпотеку» та « Про нотаріат» і направлені на стягнення боргу та захист інтересів банку. Сторони наразі перебувають у шлюбі. Тому доводи позивача про те, що йому не було відомо про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд відхилив як такі, що не відповідають дійсності. Крім того, суд виходив з безспірності розміру заборгованості по кредитному договорі на момент вчинення виконавчого напису.

Рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вся суть позовних вимог полягала в тому, що вчинення нотаріусом виконавчого напису не було передбачено спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». На час виникнення спірних правовідносин в редакції статті 26 вказаного Закону був відсутній такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставного майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд жодним чином не надав обґрунтування вказаним доводам позивача. Зміст рішення зводиться до викладення обставин стосовно укладення договору і дій щодо виконання виконавчого напису, які сторонами ніяк не заперечуються, а також до обґрунтування того, що позивач нарівні з відповідачем ОСОБА_7 є зобов'язаною стороною по кредитному договору.

Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, апелянт просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ТОВ «Укрсоцбанк», в якому представник банку вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішенням таким, що ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В апеляції банк вказав, що позивач неправильно обрав спосіб захисту свого права, оскільки позовні вимоги не стосуються банку, який зазначений відповідачем, тоді як нотаріус взагалі не залучений до участі у справі. Крім того, суд правомірно врахував, що про існування оскаржуваного виконавчого напису подружжю ОСОБА_7 було відомо 23.02.2012 року, що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2013 року, яке вступило в законну силу 21.01.2014 року та яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову до відповідача про визнання цього ж виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також вказується, що трирічний строк позовної давності для звернення з таким позовом сплив 24.02.2015 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 10.09.2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-187 за яким відповідач надав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 17 000 доларів США на поточні потреби з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 09.12.2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором у той же день між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір №ІД 895/03-021-187, за умовами якого ОСОБА_7 передала банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний іпотечний договір 10.09.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за №4045. Крім того, 10.09.2008 року у зв'язку з посвідченням договору іпотеки, була накладена заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири. Заборона відчуження накладена до припинення договору іпотеки.

Відповідно до п.п. 2.4.3, 4.1 іпотечного договору №ІД895/03-021-187 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. А відповідно до п. 2.4.7 договору у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України.

За заявою ПАТ «Укрсоцбанк», 22.04.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис за № 1517, яким на задоволення вимог банку звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.11.2013 року у справі №712/5949/13-ц, за позовом ОСОБА_7 до Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», треті особи: Приватний нотаріус Паракуда І.В., Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в задоволенні позову відмовлено.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Позивачем не надано доказів невиконання нотаріусом вказаних вище вимог закону.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна норма міститься і у ст. 20 закону України «Про заставу».

На підставі приведених вище доводів колегія суддів не вбачає підстав для визнання оспореного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення вимог ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є безпідставним. Вказаний закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна (ст. 1 Закону).

Предметом даного спору є оскарження виконавчого напису стосовно іпотечного майна.

Отже колегія суддів вважає, що районним судом ухвалене законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Хорошого Івана Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Судді