Справа № 351/1729/18
Провадження № 22-ц/4808/1073/19
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Собком В.М. 11 жовтня 2018 року в м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року представник позивача ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно заочного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що сума аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини і відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила змінити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати щомісячно з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.1-2).

Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено. Суд змінив розмір аліментів,стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення розпочато з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист за попереднім рішенням відкликано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн судового збору (а.с.21-22).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року залишено без задоволення (а.с.52).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що про розгляд справи та ухвалене 11.10.2018 року заочне рішення в даній справі йому стало відомо 29 січня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в Новоушицькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, після здійснення чергової сплати аліментів згідно рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 року. Державним виконавцем його повідомлено про наявність нового виконавчого провадження та копію оскаржуваного заочного рішення і 30.01.2019 року ним отримано від державного виконавця розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік.

Вказує, що станом на час розгляду справи та ухвалення заочного рішення, в період з 12.09.2018 року по 03.12.2018 року він перебував за межами України, на території Республіки Польща, що підтверджується відомостями із паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копія якого наявна в матеріалах справи. В матеріалах даної справи відсутні свідчення про факт отримання ним або членом його сім`ї рекомендованої кореспонденції від суду. У зв`язку із тим, що він завчасно та належним чином не був повідомлений судом про розгляд справи, його право на захист було порушено.

Також зазначає, що з 07.09.2013 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Хмельницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від спільного шлюбу у них є малолітня дитина - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував зазначених обставин, чим порушив вимоги ч.1 ст.182 СК України.

Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягувати із нього на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/5 частки усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.60-61).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день місце та час розгляду справи повідомлені у спосіб направлення судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією. Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанціївиходив з положень ст.ст. 180-182, 192 СК України, ст.ст.1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", встановивши, що з дня постановлення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача змінились обставини, зокрема доходи боржника та стягувачки, витрати на утримання дитини, враховуючи інтереси дитини при визнчення розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби дитини, дійшов висновку про необхідність встановлення нового розміру аліментів, збільшивши його до розміру 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого на момент постановлення рішення.

Однак погодитись з таким висновком суду не можливо, оскільки судом допущені порушення норм процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції не визначено, що входить в предмет доказування при вирішенні спору про зміну розміру аліментів, неповно встановлені обставини справи, а саме не перевірені обставини, які б могли свідчити про зміну матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, поліпшення або погіршення здоров`я когось із них, а також наявність інших випадків, передбачених Сімейним Кодексом, які могли б бути підставою для зміни розміру аліментів у сторону збільшення.

Крім того, судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки виходячи зі змісту статті 192 СК України, спір щодо зміни розміру аліментів вирішується шляхом ухвалення рішення судом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду від12 червня 2014 року.

Таким чином, для вирішення питання про зміну розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення аліментів, а встановлює порядок вирішення зміни розміру аліментів шляхом ухвалення рішення про їх збільшення або зменшення.

Порушення норм процесуального права допущені судом першої інстанції і в частині ухвалення рішення про відкликання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року.

Вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, регламентовано ст.ст. 430 - 446 ЦПК України.

Жодною нормою цивільного процесуального законодавства не передбачено такої процесуальної дії як відкликання виконавчого листа, тому і в цій частині рішення суду не відповідає закону.

Також апеляційний суд зауважує, що позивачем не заявлялася позовна вимога щодо відкликання виконавчого листа.

Вирішуючи даний спір, слід виходити з таких обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно заочного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2014 року, яке набрало законної сили 07.07.2014 року, з 20.03.2014 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік №14.12-30/1035 від 29.01.2019 року та № 14.12-30/1056 від 30.01.2019 року, надані Новоушицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, з яких встановлено, що з травня по грудень 2018 року ОСОБА_2 нараховувалась щомісяця сума аліментів у розмірі 2124,00 грн. Станом на жовтень 2018 року сукупний розмір заборгованості становив 11 433,02 грн. В грудні 2018 року боржником сплачено 10 000 грн заборгованості по аліментах, сукупний розмір заборгованості на грудень 2018 року становив 5681,02 грн (а.с.34, 35).

Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлено, що ОСОБА_2 перебував за межами України з 12 вересня 2018 року по 03 грудня 2018 року (а.с.36-37) та з 26.03.2019 року по 18.06.2019 року (а.с.63).

Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі обставинам, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що рішенням суду від 12 червня 2014 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте відповідно до ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим вважала, що повинно бути змінено розмір присуджених аліментів.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України

Апеляційний суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такі висновки висловлені у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач посилається у позовній заяві.

Отже, зміна законодавства в частині визначення мінімальної межі аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд враховує той факт, що заявником не представлено доказів щодо наявності визначених законом підстав для зміни розміру аліментів у сторону їх збільшення (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів), що унеможливлює задоволення позову.

Крім того, слід зауважити, що з відповідача стягнені аліменти у частці від заробітку, яка дорівнює 1/3 його доходу. Заявивши даний позов, цю частку аліментів позивачка не просить збільшити, а державним виконавцем щомісячно нараховуються аліменти на утримання дитини в значно більшій сумі, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (2124,00 грн) і така ж сума аліментів нараховувалась до пред`явлення цього ж позову.

Отже, позов є необґрунтований і у його задоволенні слід відмовити.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно з`ясував обставини справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Але вимога апелянта щодо зменшення розміру аліментів до 1/5 частини заробітку є необґрунтованою, скільки така вимога може бути розглянута судом лише за його позовом до ОСОБА_1 , пред`явленим у встановленому процесуальним законом порядку та поданим до суду першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, на ОСОБА_1 , звільнену від сплати судового збору, не може бути покладений обов`язок щодо відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_2 , а такі витрати мають компенсуватися за рахунок держави в розмірі, сплаченому апелянтом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 1152,60 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський