Справа № 126/2-887/11
Провадження № 22-ц/801/2012/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуСправа № 126/2-887/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач - відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач позивач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Біланом Володимиром Валерійовичем, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року, постановлену у складі судді Бойка В. М. в м. Вінниці, дата складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в:

13 липня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 29 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 13 липня 2011 року і до її повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а.с. 12).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 09 червня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення: заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 липня 2011 року скасовано, цивільну справу № 2-887/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів направлено за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (т. 1 а.с. 46 48).

06 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (аркуші 1 3 справи № 127/23739/17).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 (аркуш 50 справи № 127/23739/17 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без розгляду, з підстав передбачених ч. 3 ст. 257 ЦПК України (а.с. 25-26, т.3).

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що повторної неявки позивача у судове засідання без поважних причин не було: судове засідання, призначене на 24 квітня 2019 року, не відбулось по причині неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_2 , а не позивачки як то вказано в ухвалі. Наступне засідання, призначене на 26 червня 2019 року, було відкладено у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Піпко А. М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду без змін. Основні доводи відзиву зводяться до того, що позивач ОСОБА_1 неодноразово впродовж розгляду справи не з`являлась в судові засідання та не повідомляла суд про причини своєї неявки, через що 19 березня 2019 року суд визнав її явку обов`язковою, а в подальшому застосував до представника позивача адвоката Білана В. В. захід процесуального примусу у формі попередження. 17 липня 2019 року ні позивач ні її представник у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, не надали жодного доказу поважності причин свої неявки до суду, тому вважає, що суд правомірно застосував положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений позивач, явка якого визнана обов`язковою, повторно не з`явився в судове засідання. Вважає, що позивач затягує вирішення справи внаслідок зловживання процесуальними правами та невиконанням процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Білан В. В. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Піпко А. М. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Наслідки неявки в судове засідання позивача передбачені частиною 5 статті 223 ЦПК України, відповідно до якої, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічна норма міститься і в п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Аналіз процесуальних норм вказує на те, що при вирішенні питання про залишення позову без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, правове значення для вирішення цього питання має сукупність умов: як факт належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, так і факт повторної (другої поспіль) неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Отже, правом на залишення позовної заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки (двічі поспіль) позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, можливе й у разі наявності заяви позивача про розгляд справи без його участі, за умови, що його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи слідує, що цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів перебуває в провадженні суду з липня 2011 року.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у судові засідання, призначені на 24 квітня 2019 року та 25 червня 2019 року належним чином повідомлена позивач не з`явилась, про причини неявки позивач суд не повідомила. 17 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно не з`явилась у судове засідання, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується розписками, телефонограмою та заявою представника позивача ОСОБА_4 .

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне:

Насамперед слід зазначити, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність (а.с.9, т.1)

В судовому засіданні 19 березня 2019 року суд першої інстанції визнав обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 до суду, про що постановив протокольну ухвалу без зазначення мотивів неможливості розгляду справи без обов`язкової участі ОСОБА_1 та відклав розгляд справи на 25 березня 2019 року (т. 2 а.с. 199).

Повідомлення ОСОБА_1 про таке судове рішення було здійснено шляхом написання секретарем судового засідання на судовій повістці про виклик напису «Явка позивача визнана обов`язковою»;

25 березня 2019 року позивач відповідач ОСОБА_1 з`явилася в судове засідання, брала участь в судовому засіданні, давала пояснення, відповіді на запитання, однак у зв`язку із закінченням робочого часу було оголошено перерву до 24 квітня 2019 року (т. 2 а.с. 199 зворот а.с. 203);

24 квітня 2019 року розгляд справи відкладено до 22 травня 2019 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 в судове засідання (т. 2 а.с. 208);

22 травня 2019 року судове засідання проводилось за участю позивача ОСОБА_1 , в якому вона знову давала відповіді на запитання інших учасників справи та суду, однак у зв`язку із закінченням робочого часу по справі оголошено перерву до 25 червня 2019 року (т. 2 а.с. 214);

Судове засідання 25 червня 2019 року не відбулося у зв`язку із перебуванням судді доповідача у відпустці, про що секретарем судових засідань складено довідку, що міститься на а.с. 216 у 2-му томі справи, судове засідання призначено на 17 липня 2019 року о 16 годині 30 хвилин, про що секретар судового засідання повідомила за допомогою телефонограми представників сторін адвокатів Піпко А. М. та Білана В. В.;

У судове засідання 17 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явилась (т. 3 а.с. 22), матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 викликалася в судове засідання, призначене на 17 липня 2019 року, а від адвоката Білана В. В. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Отже, з огляду на вищенаведене, у суду не було підстав констатувати факт повторної (другої поспіль) неявки в судове засідання ОСОБА_1 та з урахуванням наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 , в якій вона просила провести розгляд справи у її відсутність (а.с. 9, т.1), а також тієї обставини, що суд не навів мотивів неможливості розгляду справи без обов`язкової участі ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вона неодноразово була в судових засіданнях та давала особисті пояснення, суд першої інстанції безпідставно, з порушенням норм процесуального права, дійшов помилкового висновку по залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Зважаючи на суть позову: стягнення аліментів, яке не може знайти свого остаточного вирішення уже понад два роки після скасування заочного рішення, ухваленого по справі, а в цілому провадження розпочато понад вісім років тому, апеляційний суд застерігає про недопустимість допущення таких грубих процесуальних порушень з боку суду, що призводить до безпідставного, необґрунтованого порушення розумних строків розгляду справи та неможливості особи що звернулася до суду отримати остаточне вирішення спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними, а оскаржувана ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Біланом Володимиром Валерійовичем, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя: Т. М. Шемета

Повний текст судовго рішенян складено 27 вересня 2019 року