Справа № 2-6591/09
Провадження № 6/161/345/19
У Х В А Л А

23 серпня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Кихтюк Р.М.

секретаря Козак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О. про визначення частки боржника в майні,-

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець ОСОБА_1 звернулася в суд з поданням про виділення частки боржника в майні.

Подання обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться виконавчий лист № 2-6591 виданий 07.09.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ПАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» у м. Луцьку кредитну заборгованість в розмірі 1 681 870,98 грн. та по 606 грн. судових витрат, за яким 01.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та копії постанов направлено сторонам для ознайомлення. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та внесено відповідні записи про заборону його відчуження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру обтяжено рухомого майна. Станом на 10.06.2019 року рішення суду повністю не виконано.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, з метою стягнення заборгованості просить суд виділити частку боржника ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності.

До початку судового засідання головний державний виконавець подала суду заяву про розгляд подання у її відсутності. Просила подання задовольнити.

Боржники та представник стягувача в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе справу слухати за наявними матеріалами.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1-2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею шостою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI ЦПК України.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 443 ЦПК України, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Як з`ясовано судом, на примусовому виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист № 2-6591 виданий 07.09.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ПАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» у м. Луцьку кредитну заборгованість в розмірі 1 681 870,98 грн. та по 606 грн. судових витрат. (а.с. ).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с. 3-4).

Судом також встановлено, що на квартиру в даний час накладено арешт, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 3-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

При розгляді подання приватного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв`язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за таких умов, суд приходить до висновку, що державним виконавцем надані належні і допустимі докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику та, як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, а тому подання підлягає задоволенню і суд вважає за можливе визначити частку ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. 370 ЦК України, ст.ст.258,259,260,268,443 ЦПК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У ХВ АЛ И В:

Подання задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк