Провадження № 2/234/251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Нейло І.М. ,

за участю

секретаря судового засідання Ридош Г.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно позову, 29.04.2009 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000,00 грн., та зобов`язався повернути суму позики до 29.04.2012 року, однак в обумовлений строк свої зобов`язання не виконав. Заочним рішенням Краматорського міського суду від 19.08.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто:

- суму боргу за договором позики в розмірі 2000 грн.;

- проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 30.04.2009 по 30.06.2015 в сумі 1323, 15 грн.;

- 3% річних від простроченої суми за період з 30.04.2012 по 30.04.2015 в сумі 180 грн.;

- інфляційні витрати за час прострочення за період з 30.04.2012 по 30.06.2015 в розмірі 1528, 75 грн.;

- судові витрати 243, 6 грн.

Заочне рішення Краматорського міського суду від 19.08.2015 року відповідачем не виконано, тому позивач просить суд встановити санкції за порушення грошового зобов`язання у виді пені у розмірі 0,1% від неповернутої суми за кожен день прострочення до дня повернення позики та стягнути з відповідача:

- проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 в сумі 2054, 64 грн.;

- інфляційні витрати за час прострочення за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 в розмірі 1344, 45 грн.;

- інфляційні витрати за відсотками, які були стягнуті Заочним рішенням Краматорського міського суду від 19.08.2015 року за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 в розмірі 666, 69 грн.;

- 3% річних від простроченої суми за період з 01.05.2015 по 30.06.2018 у розмірі 373, 51 грн.;

- витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 200 грн.;

- компенсацію за відрив від звичайних занять, у розмірі 627, 48 грн.;

- витрати пов`язані з видатками на копіювання документів для подачі їх до суду в розмірі 63 грн.

- витрати пов`язані зі сплатою судового збору 736, 40 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про судові засідання був повідомлений належним чином а тому суд вбачає за можливе проводити розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.04.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, у відповідність до якого позивач передав у власність відповідачу у строк до 29.04.2012 року грошові кошти в розмірі 2000 гривень.

Заочним рішенням Краматорського міського суду у справі № 234/5846/15-ц від 09.08.2015 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 2000 грн. а також проценти за користування позикою, 3% річних та інфляційні витрати.

В матеріалах справи відсутні докази щодо погашення заборгованості відповідачем, таким чином свої зобов`язання щодо повернення боргу, зазначені у розписці, відповідач не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: задоговором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтю 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору позики можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання до його фактичного виконання й не позбавляє кредитора права на отримання сплатити суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі № 6-157цс16).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляції за час прострочення з суми заборгованості 3528, 75 грн. яка складається з основного боргу 2000 грн. та 1528, 75 грн. інфляції за заочним рішенням Краматорського міського суду від 19.08.2015 в період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018., суд виходить з наступного.

За змістом ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771цс15.

Відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. викладених в листі Верховного суду України №62-97 р від 03.04.97, для визначення індексу інфляції за любий період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період перемножити між собою.

Згідно з даними Держкомстату індекс інфляції до попереднього місяця у відсотках складав: з липня по грудень 2015 року - 102,6%, у 2016 році 112,4%; у 2017 році 113,7%; у 2018 році до 30.06. 104, 4%. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018

Сума інфляції розраховується за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу = 1344, 45 грн.

Крім того у зв`язку з невиконанням Заочного рішення Краматорського міського суду від 19.08.2015 згідно якого було стягнуто проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 30.04.2009 по 30.06.2015 в сумі 1323, 15 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 30.04.2012 по 30.04.2015 в сумі 180 грн. ; інфляційні витрати за час прострочення за період з 30.04.2012 по 30.06.2015 в розмірі 1528, 75 грн. та судові витрати 243, 6 грн. на загальну суму 1746, 75 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні відсотки на зазначену суму, що складає 666, 69 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню три відсотка річних за час прострочення з 01.05.2015 по 30.06.2018 від простроченої суми 3528, 75 грн. яка складається з заборгованості за договором позики 2000 грн. та інфляційних витрат 1528, 75 які були стягнуті за заочним рішенням Краматорського міського суду від 19.08.2015 року, що складає 373, 51 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за час користування позикою з 01.07.2015 по 30.06.2018 року у розмірі 2054,64 грн., суд виходить з наступного.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Зазначене правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року).

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, за яких договір позики вважається безпроцентним, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 процентів від суми позики, які у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка Національного банку України у відповідні періоди складала:

1.) з 01.07.2015 по 27.08.2015 - 30.00 %;

2.) з 28.08.2015 по 24.09.2015 -27.00%;

3.) з 25.09.2015 по 21.04.2016 - 22.00%;

4.) з 22.04.2016 по 26.05.2016 -19.00%;

5.) з 27. 05. 2016 по 23. 06. 2016-18.00 %;

6.) з 24.06. 2016 по 28.07. 2016 - 16. 50 %;

7.) з 29.07. 2016 по 15.09.2016 - 15.50 %.

8.) з 16. 09. 2016 по 27.10. 2016 - 15. 00 %.

9.) з 28.10.2016 по 13.04.2017 - 14.00%;

10.) з 14.04.2017 по 25.05.2017 - 13.00%;

11.) з 26. 05. 2017 по 02. 08.2017-12.50%;

12.) з 03.08. 2017 по 26.10.2017-12.00%;

13.) з 27. 10. 2017 по 14. 12. 2017 -13,50 %.

14.) з 15.12. 2017 по 25.01. 2018 - 14.50 %.

15.) з 26, 01.2018 по 01.03.2018 -16. 00 %.

16.) з 02. 03. 2018 по 30. 06. 2018 - 17, 00 %.

Відтак суд обрахує суму процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк, з 01.07.2015 по 30.06.2018 року за наступною формулою:

Розмір заборгованості Х кількість днів прострочення Х ставку НБУ / кількість днів у році Х 100 процентів, що складає 2054,64 грн.

В обґрунтування вимоги про зміну умов зобов`язання за договором позики від 29.04.2009, а саме, встановлення додаткових санкцій за порушення грошового зобов`язання у виді пені у розмірі 0,1% від неповернутої суми за кожен день прострочення до дня повернення позики, позивач посилається на те, що можливість такої зміни умов зобов`язання передбачена ст. 611 ЦК України.

Суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, за положеннями ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

За ч.2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Закон пов`язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Таким чином, за загальним правилом, цивільно-правове зобов`язання є обов`язковим для виконання його сторонами. Сторони встановлюють обов`язкові правила поведінки та не можуть їх змінювати в односторонньому порядку. Зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом (ст. 651 ЦК). Тобто можливість зміни умов має бути передбачена договором.

Зі змісту договору позики, укладеного між сторонами 29.04.2009 року (а.с 16) така можливість зміни умов зобов`язання договору не передбачена. Позивач не навів обставин, які б підтверджували сукупність і наявність умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрований у м. Слов`янську, а тому є правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних з його переїздом з м. Слов`янська в судові засідання до Краматорського міського суду Донецької області в сумі 200 грн., що підтверджені проїзними квитками транспорту загального користування.

Згідно ч.2 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення, згідно розрахунку, на користь ОСОБА_1 627, 48 грн. компенсації за відрив від звичайних занять у зв`язку з прийняттям останнім участі у судових засіданнях Краматорського міського суду.

На підтвердження витрат на послуги копіювання документів позивачем надано суду чек про надання послуг з ксерокопії на суму 63 грн. від 24.07.2018 року., тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 736,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 258, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 :

- відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 в сумі 2054, 64 грн.;

- інфляційні витрати за час прострочення за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 в розмірі 1344, 45 грн.;

- інфляційні витрати по відсоткам, які були стягнуті заочним рішенням Краматорського міського суду від 19.08.2015 року за період з 01.06.2015 по 30.06.2018 в розмірі 666, 69 грн.;

- 3% річних від простроченої суми за період з 01.05.2015 по 30.06.2018 у розмірі 373, 51 грн.;

- витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 200 грн.;

- компенсацію за відрив від звичайних занять, у розмірі 627, 48 грн.;

- витрати пов`язані з видатками на копіювання документів для подачі їх до суду в розмірі 63 грн.

- витрати пов`язані зі сплатою судового збору 736, 40 грн.

В частині позовних вимог про зміну умов зобов`язання за договором позики, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 06.06.2019р.

Суддя Краматорського

міського суду І.М. Нейло