Справа № 135/491/19
Провадження № 2/135/218/19
25.09.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання,
05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , а саме: у квартирі АДРЕСА_1 , який зареєстрований у зазначеній квартирі, але понад 23 роки в ній не проживає. На даний час ОСОБА_2 постійно проживає та працює в м. Сочі з 01.10.2010 по даний час. Добровільно ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання знятись відмовляється, чим створює значні незручності та перешкоди у використанні квартири для проживання та розпоряджання. Оскільки відповідач зареєстрований у даній квартирі позивач ОСОБА_1 не може отримати субсидію, без якої не зможе сплачувати комунальні послуги. На даний час вона є пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, постійно хворіє, отримує мінімальну пенсію, тому не спроможна сплачувати комунальні платежі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали позовну заяву, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач протягом 23 років не проживає за вказаною адресою, має інше постійне зареєстроване місце проживання.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за адресою його місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, а саме: АДРЕСА_2 . Проте, на адресу суду направив заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо зняття його з реєстрації, мотивуючи тим, що він має інше постійне місце проживання та реєстрації.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 09.02.2000 виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області.
У зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 проживає та працює в м. Сочі, що підтверджується копією довідки №987 від 09.04.2019 та копією довідки №53 від 08.04.2019.
З часу вибуття, відповідач з реєстрації у належній на праві спільної сумісної власності позивачеві квартирі добровільно не знімається, що створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власною квартирою для проживання та розпорядження.
Позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, постійно хворіє, отримує мінімальну пенсію, тому не спроможна сплачувати комунальні платежі, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , копією довідки МСЕК серії 10 ААВ, копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії серії НОМЕР_3 с.
Субсидію на оплату комунальних послуг ОСОБА_1 не отримує, що підтверджується копією довідки, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення 22.03.2019.
Перешкод для пред`явлення позову про зняття з реєстрації місця проживання, судом не встановлено.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому у своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України).
Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст.382 ЦК України).
Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про зняття з реєстрації місця проживання та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, а відповідач без поважних причин понад 23 роки в ній не проживає, має інше постійне місце проживання та реєстрації, іншої домовленості між сторонами не існує, реєстрація відповідача у квартирі чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належній їй на праві спільної сумісної власності майном, то відповідач повинен бути знятий з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7, 12, 13, 19, 77- 81, 89, 141, ч.2 ст.247, 259, 263-265, ч. 4 ст.268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст.1, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.
Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Суддя