КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019року Київський апеляційний суд ускладі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8, подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Головком Дмитром Вікторовичем, який діє на підставі довіреностей, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Наталії Іванівни, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дії приватного нотаріуса та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса КМНО Васильєвої Н.І., треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просив: визнати протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Васильєвої Н.І. щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: об'єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 162,5км.м., житловою площею 72,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, від 16.12.2016, індексний номер 32971617; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Васильєвої Н.І. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 162,5 кв.м, житловою площею 72,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, від 16.12.2016, індексний номер 32971617.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що приватним нотаріусом безпідставно зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_7, оскільки останньою не було надано документів на підтвердження прийняття житлового будинку в експлуатацію та належності земельної ділянки, а нотаріусом не було перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства, що призвело до неправомірної реєстрації права власності на житловий будинок(а.с. 1-6).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 позов задоволено. Визнанопротиправними дії приватного нотаріуса КМНО Васильєвої Н.І.щодо прийняття рішення від 16.12.2016, індексний номер 32971617, про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: об'єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 72,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_7Скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Васильєвої Н.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32971617 від 16.12.2016, про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок (а.с. 200-208).

В апеляційній скарзі представник третіх осіб просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема вказував, що суд дійшов безпідставного висновку про задоволення позову, оскільки як встановлено в судовому рішенні від 25.05.2007 ОСОБА_3 не заперечував проти визнання права власності на спірний житловий будинок та навпаки надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Таким чином, позивач не заперечував проти визнання права власності за ОСОБА_7. та надав суду свою згоду. Отже, судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам (а.с. 211-217).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (а.с. 227-228).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.12.2018 призначено справу до розгляду (а.с. 230-231).

28.01.2019 представником позивача направлено поштою відзив на апеляційну скаргу.

Позивач та його представники в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник апелянтів у заяві на адресу суду просив розглядати справу за відсутності його та третіх осіб. Судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та його представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є власником домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями), розташованого в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.1974 - на Ѕ частку в порядку спадкування за ОСОБА_9 (а.с.47), та на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 10.04.2007 - на Ѕ частку в порядку спадкування за ОСОБА_10 (а.с.46, 40).

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 10.04.2007 за ОСОБА_7 визнано право власності на житловий будинок «В» площею 162,5 кв.м. та гараж «Г» площею 23,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.49)

Згідно повідомлення Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.01.2015 №057024-057/Б-3061-1478, земельна ділянка 579,03 кв.м. уАДРЕСА_3 обліковується за ОСОБА_10, земельна ділянка 198,82 кв.м. у АДРЕСА_4 обліковується за ОСОБА_10 та ОСОБА_11., земельна ділянка 158,04 кв.м. уАДРЕСА_5 обліковується за ОСОБА_11 (а.с.110)

Як убачається з Акту обстеження земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_4, проведеної спеціалістами Департаменту земельних ресурсів 27.10.2016, на земельній ділянці площею 579,03кв.м. знаходиться: сарай - літ. «Б» та гараж - літ. «Г», на земельній ділянці площею 198,82 кв.м. знаходиться одноповерховий житловий будинок - літ. «А» та прибудова до двоповерхового житлового будинку літ. «В», на земельній ділянці площею 158,04кв.м. знаходиться двоповерховий житловий будинок, який в технічному паспорті від 12.09.2008 позначений літ. «В» (а.с.108).

Відповідно до частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2016, залишеноюбез змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016, позовні вимоги ОСОБА_11 до ГТУЮу м. Києві, Державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м.Києві СоколянськогоД.В., третя особа ОСОБА_7 про визнання протиправними дій та скасування рішення - задоволено. Визнано протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Д.В.щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме об'єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею (кв.м) 162.5, житлова площа (кв.м.) 72.2, за адресою: АДРЕСА_1 від 19.09.2013. Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Д.В. від 18.09.2013 щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме об'єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею (кв.м) 162.5, житлова площа, (кв.м.): 72.2, за адресою: АДРЕСА_1 від 19.09.2013 (а.с.51-53)

Зазначеною вище постановою суду встановлено, що позивач ОСОБА_3, відповідно до наданих доказів, зокрема копії свідоцтва про право на спадщину, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2007 у справі № 2-0-5/07, є єдиним користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що об'єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальноюплощею (кв.м) 162.5, житлова площа (кв.м.) 72.2, здано в експлуатацію лише 18.12.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Декларації про готовність об'єкту до експлуатації.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Н.І. як до державного реєстратора, з метою державної реєстрації прав на житловий будинок та гараж, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Для вчинення відповідної реєстраційної дії ОСОБА_7 було подано нотаріусу наступні документи: копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2007 у справі №2-1493/1; копію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 18.12.2015, копію технічного паспорту на житловий будинок, виданого 12.08.2013, видавник: ТОВ «Проектант»; копію розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 №125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві, а також копію додатку до цього розпорядження - перелік (а.с.151-174).

На підставі зазначених документів державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2016 було проведено державну реєстрацію на житловий будинок літера «В» та гараж літера «Г», розташовані в АДРЕСА_1, за ОСОБА_7, індексний номер 32971617. (а.с.95)

За змістом Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 18.12.2015, в інформації про об'єкт вказано: реконструкціяприміщень житлового будинку та приміщень гаражу АДРЕСА_1(категорія складності II) (а.с.153-158).

При цьому, Декларація не містить зазначень чи позначок літерами «В» та/або «Г» щодо об'єктів нерухомості, наявних за даною адресою.

Згідно схематичного плану земельної ділянки за вищевказаною адресою (а.с.160), наявного в доданому нотаріусу технічному паспорті, крім гаражу (літ. «Г»), весь будинок позначений літерою «В» (В-І, В 1-І, В2-І), що також відображено в плані першого поверху будинку (а.с.161) та рішенні Дніпровського районного суду міста Києві від 10.04.2007, яким за ОСОБА_7 визнано право власності на житловий будинок «В» площею 162,5кв.м. та гараж «Г» площею 23,2кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.2 ст. 331 ЦК України).

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановленоЗаконом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон України «Про нотаріат» поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений уст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбаченихст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у ст. 34 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» і цей перелік не є вичерпним. Поряд з тим нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.ч. 1 та 2ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з'ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення.

Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити.

Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1)Обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноваженьзаявника;

3) відомостейпро нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявностіобтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявностіфакту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно достатті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із ч. 1 ст. 15 вказаного Закону Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 39 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок), експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно з пунктом 10 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Разом з тим, Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 18.12.2015, затверджена на об'єкт щодо якого проведена реконструкція, Декларація не містить позначок літерами«В» та/або «Г» щодо об'єктів нерухомості, наявних за даною адресою.

В той же час, позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить домоволодіння (житловий будинку з надвірними будівлями), розташованого в АДРЕСА_1(на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.1974 та на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 10.04.2007).

Слід наголосити, що Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 18.12.2015 була предметом судового дослідження і їй було надано відповідну правову оцінку у судовому рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.01.2016, яке набрало законної сили.

Також означеним судовим рішенням встановлено і підтверджено під час розгляду даної справи, що ОСОБА_7 не має належного права користуватись земельною ділянкою на якій за вищевказаною адресою побудувала житловий будинок та гараж.

При вчиненні реєстраційних дій, відповідачем було порушено встановлений статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок Державної реєстрації прав та їх обтяжень та було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та гараж.

З огляду на зазначене, при здійсненні нотаріальної дії з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, нотаріус діяв з порушенням установленого Законом порядку, а отже діяв неправомірно.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8, подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Головком Дмитром Вікторовичем, який діє на підставі довіреностей - залишити без задоволення.

РішенняДніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Наталії Іванівни, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дії приватного нотаріуса та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва