Справа № 206/3833/19
Провадження № 2/206/1048/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

В обґрунтування позову представник позивача вказала, що 30.05.2015 між ОСОБА_1 та ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4491566. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2016 року у справі № 206/247/16-п встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АЕ/4491566, власник пошкодженого автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» для відшкодування витрат для відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП. 11.07.2016 ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 31594 грн. 99 коп. ТДВ СК «Альфа-Гарант» належно виконало свої зобов`язання за полісом № АЕ/4491566. Таким чином, з урахуванням норм чинного законодавства представник позивача просив стягнути з відповідача в порядку регресу кошти в розмірі 31594, 99 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Разом з позовної заявою представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 37-39, 67).

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав письмову заяву (а.с. 77).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

05.08.2019 було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

19.09.2019 до канцелярії суду відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

19.09.2019 складено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

30.05.2015 між ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб № АЕ / 4491566. Забезпечений транспортний засіб Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 6, 45).

14.04.2016 ОСОБА_2 було подано до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про відшкодування шкоди, внаслідок ДТП, яка сталася 11 грудня 2015 року о 17 год. 30 хв. (а.с. 7, 46).

25.12.2015 ОСОБА_3 подав до ТДВ СК «Альфа-Гарант повідомлення про ДТП, яка сталася 11 грудня 2015 року о 17 год. 30 хв. за участю т/з VW Jetta д.н.з. НОМЕР_2 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. С. Литвищенко, в районі перехрестя з пров. Коротким (а.с. 8).

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2016 по справі № 206/247/16-п підтверджено, що 11.12.2015 року відповідач керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 9, 47-48).

Згідно постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2016 та постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2016 по справі № 206/241/16-п встановлено, що 11.12.2015 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Деу Ланос» д/н НОМЕР_1 у м. Дніпропетровську по вул. С. Литвищенко змінюючи напрямок руху вліво не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 який рухався у зустрічному напрямку, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 11, 49).

Вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу VW Jetta д.н.з. НОМЕР_2 становить 39113 грн. 99 коп. з урахуванням ПДВ, що підтверджується звітом № 29-D/17/8 від 21.05.2016 (а.с. 12-21, 50-60).

Сума страхового відшкодування з урахуванням зносу та вирахуванням безумовної франшизи складає 31594,99 грн., що підтверджується розрахунком страхового відшкодування та страховим актом № ЦВ/15/3218 від 11.07.2016 (а.с. 22, 23, 61, 62).

Згідно платіжного доручення № 24608 від 11.07.2016 ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу ОСОБА_2 (а.с.24, 63).

14.02.2017 ОСОБА_1 отримав регресну вимоги № 03/4212 від 26.10.2016 про сплату суму в розмірі 31594 грн. 99 коп. (а.с. 25, 64-65).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 4 своєї постанови № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за винних дій ОСОБА_1 , автомобіль VW Jetta д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на те, що водій ОСОБА_1 безпосередньо вчинив адміністративне правопорушення, яким завдано шкоду, то й відповідальність за спричинену шкоду повинен нести ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положення п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно підпункту "а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплачено страхове відшкодування за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який водночас керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановами Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2016 року, яка набрала законної сили, а тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно має право на зворотні вимоги до відповідача, щодо страхового відшкодування йому суми в порядку регресу в розмірі 31594, 99 грн.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Положення ст. 206 ЦПК України наголошують на тому, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відповідач визнав позов на стадії підготовчого судового засідання, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору при поданні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 979, 988, 993, 1166, 1187, 1888, 1191 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, пунктом 15.5 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 31594,99 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.09.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак