ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5551/19 Справа № 216/2813/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мазурчак В. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилались на те, що 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KRKRGA00150945, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США на термін до 30 серпня 2017 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Згідно умов кредитного договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року. Банк, посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 27 березня 2015 року становить 10034,06 доларів США, з яких: 8761,76 доларів США заборгованість за кредитом; 522,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,32 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,63 доларів США штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США штраф (процентна складова), що за курсом Національного банку України еквівалентно 235 900,75 грн, банк просив задовольнити його вимоги та стягнувти солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості на користь банку (а.с. 2, 3).

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 22 вересня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року у розмірі 10 034,06 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 27 березня 2015 року становить 235 900,75 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 359,01 грн. (а.с.70, 71)

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2017 року залишено без задоволення (а.с. 134).

На заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити (а.с. 137-142)

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2015 року скасовано в частині розподілу судових витрат та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 359,01 грн. (а.с. 167-169).

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 213-219).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KRKRGA00150945, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 30 серпня 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000 доларів США. Погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, здійснюється щомісячно у період з 24 по 28 число кожного місяця у сумі 317,69 доларів США.

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (пункт 7.1 зазначеного кредитного договору) (а.с. 13-15).

Кредитні кошти були отримані позичальником, що підтверджується наданими банком ордером розпорядженням №1 від 31 серпня 2007 року та заявою про видачу готівки № 1 від 31 серпня 2007 року, що містить підпис ОСОБА_2 про отримання ним суми кредиту у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях 101 000 грн.(а.с.32-36).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 13-15).

Станом на 27 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором №KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року становить 10034,06 доларів США, з яких: 8761,76 доларів США заборгованість за кредитом; 522,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,32 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,63 доларів США штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4-7).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції посилався на те, що у позичальника ОСОБА_2 перед банком існує заборгованість за кредитним договором у сумі 10034,06 доларів США, що еквівалентно 235900,75 грн., яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, а тому дійшов висновку про її стягнення у солідарному порядку з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 , однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KRKRGA00150945, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 30 серпня 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000 доларів США. Погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, здійснюється щомісячно у період з 24 по 28 число кожного місяця у сумі 317,69 доларів США.

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (пункт 7.1 зазначеного кредитного договору) (а.с. 13-15).

Кредитні кошти були отримані позичальником, що підтверджується наданими банком ордером розпорядженням №1 від 31 серпня 2007 року та заявою про видачу готівки № 1 від 31 серпня 2007 року, що містить підпис ОСОБА_2 про отримання ним суми кредиту у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях 101 000 грн.(а.с.32-36).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 13-15).

Станом на 27 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором №KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року становить 10034,06 доларів США, з яких: 8761,76 доларів США заборгованість за кредитом; 522,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,32 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,63 доларів США штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4-7).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», що був чинним на дату виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що був чинним на дату виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання віноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, якщо за умовами кредитного договору виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на дату виникнення спірних правовідносин та розгляду справи, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідно до статті 10-1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на дату виникнення спірних правовідносин, дія цього Декрету не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України, що свідчить про переконливість посилань заявника на те, що позивачем неправомірно нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в іноземній валюті.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення поруки визначено статтею 559 ЦК України, положення якої у редакції на дату виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції закріплювали наступний порядок.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 11 договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

31 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення № 30.1.0.0/2-829 з вимогою погасити прострочену заборгованість у розмірі 2239,61 доларів США у п`ятиденний строк з дати одержання повідомлення, у разі несплати якої, банк відповідно до статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с. 9).

06 травня 2015 року на підставі частини другої статті 1050 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив до суду позов до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у повному обсязі, а також нарахованих процентів та комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та штрафів (а.с.2, 3).

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту зі сплатою відповідних процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами до 30 серпня 2017 року (період сплати з 24 по 28 число кожного місяця), тобто встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, у вищевказаній редакції, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З`ясувавши, що заборгованість за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів у позичальника виникла 29 жовтня 2014 року, а з позовними вимогами про її стягнення у солідарному порядку до позичальника та поручителя, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду - 06 травня 2015 року, тобто більш ніж через 6 місяців з дня настання строку погашення чергового платежу, суд першої інстанції не врахував наведених норм матеріального права, не перевірив обставин припинення поруки за кожним із щомісячних платежів, строк погашення яких настав на дату звернення з позовом до суду, та не перевірив розмір заборгованості, що підлягає стягненню у солідарному порядку з позичальника та поручителя за кредитним договором з огляду на обмеження відповідальності поручителя шестимісячним строком з дати настання строку виконання зобов`язань зі сплати чергового щомісячного платежу.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про припинення поруки щодо платежів, передуючих 28 листопада 2014 року, оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту зі сплатою відповідних процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами до 30 серпня 2017 року (період сплати з 24 по 28 число кожного місяця).

Таким чином, згідно із розрахунку заборгованості, наданого банком, у солідарному порядку з відповідачів на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року станом на 27 березня 2015 року у сумі 9021,92 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 Долар США = 23 грн. 51 коп) станом на 27 березня 2015 року еквівалентно 212105 грн. 34 коп.і складається із заборгованості за кредитом 8482,02 доларів США, що еквівалентно 199412 грн. 29 коп., заборгованість по відсоткам - 379,90 доларів США, що еквівалентно 8931 грн. 45 коп, комісії 160 доларів США, що еквівалентно 3761 грн. 60 коп. Також у солідарному порядку з відповідачів на користь банку слід стягнути пеню у сумі 683 грн. 20 коп.

Інша частина суми заборгованості за кредитом підлягає стягненню із позичальника ОСОБА_2 на користь АТ КБ Приватбанк, а саме: заборгованість за кредитом 279,74 доларів США, що еквівалентно 6576 грн. 69 коп., заборгованість по відсоткам - 142,14 доларів США, що еквівалентно 3341 грн. 71 коп., комісія - 40 доларів США, що еквівалентно 940,40 коп. та пеня у сумі 781 грн. 94 коп.

Щодо позовних вимог банку про стягнення штрафів: 10,63 доларів США штраф (фіксована частина); 477,31 доларів США штраф (процентна складова), слід зазначити, відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, одночасне їх застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Таким чином, банком безпідставно заявлені позовні вимоги про одночасне нарахування пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором.

Оскільки з відповідачів на користь банку підлягає стягненню пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачів штрафів слід відмовити.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року станом на 27 березня 2015 року яка складається із: заборгованості за кредитом 8482,02 доларів США, що еквівалентно 199412 грн. 29 коп., заборгованості по відсоткам - 379,90 доларів США, що еквівалентно 8931 грн. 45 коп, комісії 160 доларів США, що еквівалентно 3761 грн. 60 коп., пеню у сумі 683 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KRKRGA00150945 від 31 серпня 2007 року станом на 27 березня 2015 року, яка складається із: заборгованості за кредитом 279,74 доларів США, що еквівалентно 6576 грн. 69 коп., заборгованості по відсоткам - 142,14 доларів США, що еквівалентно 3341 грн. 71 коп., комісії - 40 доларів США, що еквівалентно 940 грн. 40 коп., пеню у сумі 781 грн. 94 коп.

В іншій частині позовних вимог банку відмовити.

Стянути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1380 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 979 грн. 01 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді