справа № 752/7643/19 головуючий у суді І інстанції - Шевченко Т.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнутиз відповідача відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21 992 грн. 46 коп., яке складається з частини невідшкодованого відповідачем збитку, пов`язаного із відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 16 992 грн. 46 коп., а також з витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження № 1549 від 25 грудня 2015 року у сумі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 жовтня 2015 року о 12 год. 40 хв. по вул. Уманській, 40, у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Octavia» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Honda Accord» під керуванням ОСОБА_2 Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda Accord» була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі полісу від 18 листопада 2014 року. Внаслідок вказаного зіткнення автомобіль «Skoda Octavia», що належить позивачу, отримав механічні ушкодження. Згідно замовлення-наряду від 28 жовтня 2015 року вартість придбаних деталей та наданих послуг по відновленню транспортного засобу складає 40 950 грн. 15 коп. У квітні 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши відповідні документи. Листом від 04 травня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» повідомила позивача про те, що було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 23 957 грн. 69 коп. Позивач зазначає, що збитки, завдані йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, не відшкодовані відповідачем в повному обсязі, та така частина невідшкодованого збитку становить 16 992 грн. 46 грн. З метою встановлення відсутності в діях позивача порушення правил дорожнього руху останній звернувся до експерта за складенням висновку, що спричинило додаткові витрати в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 16 992 грн. 46 коп. страхового відшкодування та 768 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Уніка» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності обмежує розмір шкоди (збитків) межами ліміту відповідальності та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законом. Суд першої інстанції стягнув з відповідача розмір відновлювального ремонту без урахування зносу, що є необґрунтованим. Для автомобіля 2007 року випуску має бути застосовано коефіцієнт фізичного зносу, що не враховано у всіх наданих позивачем документах. Згідно висновку від 29 квітня 2016 року було розраховано та визначено коефіцієнт експлуатаційного зносу відповідно до методики та визначено вартість матеріального збитку, який становить 23 957 грн. 69 коп. Вказана сума була виплачена відповідачем позивачу. Наданий позивачем суду замовлення-наряд ФОП ОСОБА_3 не є доказом понесення позивачем збитків, а є лише пропозицією, оскільки ФОП ОСОБА_3 не є суб`єктом оціночної діяльності та не наділений правом визначати розмір завданих збитків. Відповідач виконав свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у повному обсязі. Різницю між реальними збитками та відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу у силу вимог ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що замовленням-нарядом від 28 листопада 2015 року позивач підтвердив розмір своїх реальних збитків, тобто, вартість робіт та послуг, необхідних для відновлення автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини страхувальника відповідача, та підтвердив їх сплату за ремонт автомобіля. Така вартість є меншою від тієї суми, яка була розрахована аварійним комісаром на замовлення відповідача. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року збитки в межах 50 000 грн. має відшкодувати ПрАТ «СК «Уніка», оскільки у даному випадку розмір страхової суми за шкоду, завдану майну ОСОБА_1 , не виходить за межі ліміту страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року о 12 год. 40 хв. у місті Києві по вул. Уманській, 40, сталась ДТП за участю автомобіля марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2015 визнано відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП, в діях ОСОБА_1 під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані постанови набрали законної сили.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі полісу № ОСЦПВ № АІ/7243422 від 18 листопада 2014 року, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, становив 50 000 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши відповідні документи, зокрема, фотографії пошкоджень свого автомобіля, довідку УПП МВС України в місті Києві про пошкодження належного йому автомобіля в ДТП, яке сталося 02 жовтня 2015 року, замовлення-наряд на виконання робіт, пов`язаних з ремонтом автомобіля, квитанцію до прибуткового касового ордера щодо сплати коштів за ремонт автомобіля (а.с.24).

Згідно замовлення-наряду № ЗН-0000128 від 28 жовтня 2015 року вартість придбаних деталей та наданих послуг по відновленню транспортного засобу складає 40 950 грн. 15 коп. (а.с.13).

Листом від 04 травня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» повідомив ОСОБА_1 про те, що було прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 23 957 грн. 69 коп. (а.с.25).

06 травня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» перерахував ОСОБА_1 вказані кошти. Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.29).

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про доплату страхового відшкодування, зазначивши що згідно розрахунку аварійного комісара (страховик акт № 00177726 від 04 травня 2016 року) вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 46 511 грн., проте, на підставі страхового акту № 00177726 від 04 травня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» виплатило йому страхове відшкодування в розмірі 23 957 грн. 69 коп. Разом з тим, його фактично понесені витрати на ремонт автомобіля після ДТП, що сталося з вини ОСОБА_2 , становлять 40 950 грн. 15 коп., що підтверджується замовленням-нарядом № ЗН-0000128 та квитанцією до прибуткового касового ордера на вказану суму (а.с.32).

Листом від 19 грудня 2018 року ПрАТ «СК «Уніка» повідомила ОСОБА_1 , що нею було сплачено страхове відшкодування у розмірі 23 957 грн. 69 коп. Після повторного розгляду матеріалів справи від 02 жовтня 2015 року рішення страховика щодо розміру збитку залишається без змін, оскільки немає підстав для перегляду прийнятого рішення (а.с.33).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «Уніка» має відшкодувати збитки в межах 50 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, було пошкоджено належний ОСОБА_1 транспортний засіб. Ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн. Відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу у розмірі 23 957 грн. 69 коп.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що згідно замовлення-наряду від 28 жовтня 2015 року вартість придбаних деталей та наданих послуг по відновленню транспортного засобу складає 40 950 грн. 15 коп. Завдані позивачу збитки, зокрема, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, не відшкодовані відповідачем в повному обсязі, та така частина невідшкодованого збитку становить 16 992 грн. 46 грн.

З урахуванням постанови Верховного Суду від 04 вересня 2019 року та ч. 4 ст. 263 ЦПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовуєу встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховуєтьсяу випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

ПрАТ «СК «Уніка» виплатив страхове відшкодування на підставі висновку від 29 квітня 2016 року, згідно якого було враховано фізичний знос транспортного засобу.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що питання щодо відшкодування матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля марки «Skoda Octavia» під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02 жовтня 2015 року, та замовлення-наряд № ЗН-0000128 від 28 жовтня 2015 рокубули предметом розгляду та дослідження у цивільній справі № 760/18433/16-ц.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, яка набрала законної сили, у справі № 760/18433/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди було встановлено, що:

«Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, що збитки в межах 50 000 грн. має відшкодовувати ПрАТ«СК «Уніка».

Проаналізувавши норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку, розмір страхової суми за шкоду, завдану майну позивача, не виходить за межі ліміту страхового відшкодування, визначеного законом, а тому позивач не позбавлений можливості звернутись до страхової компанії за виплатою відповідної суми страхового відшкодування (див. правову позицію ВП ВС, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц)».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем в даному випадку невірно обраний спосіб захисту, а суд першої інстанції, у свою чергу, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, вказаним судовим рішенням було встановлено, що виплата страхового відшкодування має бути здійснена страховою компанією, де застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи у межах ліміту відповідальності і підстав до стягнення зазначеної шкоди з винної особи немає.

Отже, судовим рішенням, що набрало законної сили, було встановлено обставини щодо позивача, а саме, що його право на відшкодування шкоди має бути поновлено страховою компанією в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на проведення дослідження у сумі 5 000 грн. позивачем не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.