Справа № 344/4367/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/388/19
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року, в складі судді Островського Л.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до мистецького об»єднання «Елегія», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська обласна рада про скасування наказу про звільнення, зобов»язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, зобов»язання провести індексацію заробітної плати та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що в грудні 2001 року рішенням Івано-Франківської обласної ради було вирішено заснувати мистецьке об»єднання «Елегія» де він працював на посаді артиста симфонічного оркестру. Дана організація повністю утримувалось за рахунок місцевого бюджету, та була неприбутковою.

З 01 грудня 2006 року бюджетне фінансування МО «Елегія» припинено, а 20 лютого 2007 року ліквідовано за рішенням засновника - Івано-Франківської обласної ради.

Позивач вказав, що наказом від 04 вересня 2008 року №3 його звільнено з з роботи у зв»язку із введенням процедури ліквідації МО «Елегія». Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року яка набрала законної сили провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинено, а отже наказ про його звільнення підлягає скасуванню. Також підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з грудня 2006 року по день фактичного розрахунку з проведенням індексації заробітної плати у межах прожиткового мінімуму та спричинена внаслідок неправомірних дій відповідача моральна шкода у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_1 1842,28 грн заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов»язано відповідача провести індексацію сум заборгованості та допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави 243,60 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та відмови в решті позовних вимог ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що наказом від 04 вересня 2008 року його було звільнено з роботи в МО «Елегія» у зв»язку з веденням процедури ліквідації та припиненням бюджетного фінансування йому не виплачувалась заробітна плата. При звільненні ліквідатором не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, не ознайомлено з наказом про звільнення та не проведено повний розрахунок з працівником.

Зазначив, що суд необгрунтовано не задовольнив вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі - середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а стягнув тільки заборгованість за період з грудня 2006 року ро грудень 2007 роки в розмірі 1843,28, також судом першої інстанції не наведено розрахунку індексації сум заборгованості.

Апелянт вважає необгрунтованим посилання суду на той факт, що відсутня вина відповідача у затримці розрахунку при його звільненні, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Безпідставною, на думку апелянта, є відмова в стягненні моральної шкоди, позаяк підставою для її відшкодування згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, який не залежить від його праці за основним місцем роботи чи за сумісництвом.

Апелянт просив рішення суду в частині стягнення з відповідача на його користь 1843,28 грн заборгованості по зарплаті за період з грудня 2006 по грудень 2007 року змінити та стягнути з відповідача МО «Елегія» заборгованість по заробітній платі -у розмірі 107 184 грн за період з 01 грудня 2006 року по даний час, в іншій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу №7 від 04.09.2008 року про звільнення працівників МО «Елегія» в частині звільнення працівників МО «Елегія» скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким скасовано наказ №7 від 04.09.2008 року про звільнення працівників МО «Елегія» в частині звільнення ОСОБА_1 В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині позовних вимог про стягнення з МО «Елегія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення працівників МО «Елегія» від 04.09.2008 року №7 щодо звільнення ОСОБА_1 скасовано, рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року в цій частині залишено в силі.

Враховуючи межі скасування касаційною інстанцією судових рішень, під час нового апеляційного розгляду переглядається рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з МО «Елегія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди.

Представники відповідача - мистецького об»єднання «Елегія» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківська обласна рада, у судове засідання не з»явилися, про день, місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників процесу, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що юридична особа - комунальна організація (установа, заклад) Мистецьке об'єднання «Елегія», індентифікаційний код юридичної особи 31789495, місцезнаходження: вул. М. Грушевського, 21 у м. Івано-Франківську, засновником якої є Івано-Франківська міська рада, зареєстрована 27.12.2001 року та перебуває в стані припинення з 30.03.2007 року, про що свідчать відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .(т.1, а.с.30).

На підставі рішення Івано-Франківської обласної ради (а.с.43 т.1) заснована юридична особа МО «Елегія» та затверджено і зареєстровано у встановленому законом порядку її статут (а.с.32-34 т.1).

Виходячи з даних, що містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації МО «Елегія» станом на 04.03.2014 року відсутні, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи (а.с.31, том 1).

Згідно наказу №1 від 28.12.2001 року про прийом на роботу, виданому директором МО «Елегія», укладена трудова угода з працівниками МО «Елегія» з 10.01.2002 року по 10.01.2007 року, зокрема і з ОСОБА_1 (а.с17-18 т.1). Цей наказ не містить відомостей про посаду позивача, виконувану роботу, у тому числі і про посаду артиста симфонічного оркестру.

Наказом МО «Елегія» від 04 вересня 2008 року №3 ОСОБА_1 звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Із довідки про заборгованість по заробітній платі МО «Елегія» перед ОСОБА_1 встановлено, що він дійсно працював на посаді артиста симфонічного оркестру, заробітна плата йому нараховувалася та не виплачувалась, зокрема з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно у таких розмірах: з грудня 2006 року по квітень 2007 року по 600 грн, травень 2007 року 594 грн., червень 2007 року 0,00 грн, липень 2007 року 1484 грн, серпень 2007 року 0,00 грн, вересень 2007 року 660 грн, а з жовтня по грудень 2007 року по 690 грн. (а.с.13 т.1).

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2007 року з мистецького об'єднання «Елегія» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 3 165 грн. 70 коп. (а.с.11, том 1).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2009 року, яке набрало законної сили, з мистецького об»єднання «Елегія» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати розмірі 7808,26 грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 1592,26 грн, а разом 9 400,52 грн (а.с.10, том1).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року затверджено звіт та ліквідаційний баланс МО «Елегія» та ліквідовано зазначену юридичну особу. Вимоги кредиторів не задоволено за недостатністю майна.

Суду не представлено жодних доказів про виплату ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При цьому, як передбачено статтею 102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз»яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Відповідно до п.20 зазначеної Постанови, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже трудове законодавство не ставить наявність вини роботодавця у невиплаті заробітної плати працівникам у залежність від форми власності, прибутковості та джерел його фінансування.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За весь час затримки розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України з наступного після звільнення дня, тобто з 05 вересня 2008 року по день ухвалення рішення судом, тобто по 27 лютого 2019 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток слід розраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з абзацу 3 пункту 2 розділу II, абзацу 3 пункту 3 розділу III, пунктом 5, 8 розділу IV, якими передбачено, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений 04 вересня 2008 року, то його середній заробіток слід розраховувати, виходячи із заробітної плати за листопад та грудень 2007 року, тобто останні місяці за які відомий розмір заробітної плати.

Норми тривалості робочого часу на 2007 рік оприлюднені у листом Міністерства праці та соціальної політики України від 09.10.06 р. № 6540/0/14-06/13.

Згідно інформації, зазначеної у цьому листі, у листопаді 2007 року розраховано 22 робочий день, у грудні 2007 року - 21. Заробіток позивача за ці два місяці склав 1380 грн (690+690), який слід поділити на середньомісячне число робочих днів за ці два місяці 1380:43 (22+21)=32,09 грн - розмір середньоденного заробітку позивача.

Далі визначаємо розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З 05 по 30 вересня 2008 року визначено 18 робочих днів, а у жовтні 2008 року- 23, у листопаді 2008 року - 20, у грудні 2008 року - 23, а всього у 2008 році 252 робочих днів.

Норми тривалості робочого часу на 2008-2016 роки оприлюднені у листах Міністерства праці та соціальної політики України від 18.09.2007 N 6884/0/14-07/13 (252 робочих днів), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» 30.09.2008 N 10338/0/14-08/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік» 25.08.2009 N 9681/0/14-07/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» від 25.08.2010 N 9111/0/14-10/13 (250 робочих днів), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» від 23.08.2011 N 8515/о/14-11/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» від 21.08.2012 N 9050/0/14-12/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 N 9884/0/14-13/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 N 10196/0/14-14/13(251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20.07.2015 N 10846/0/14-15/13 (251 робочий день), «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» від 05.08.2016 N 11535/0/14-16/13(248 робочих днів). У 2018 році відповідно до положень КзПП України та розпорядженням КМУ від 11.01.2018 року складає кількість робочих днів на 2018 рік -250.

Таким чином, з 05 вересня 2008 року по 27 лютого (26 лютого включно) 2019 року розраховано 2627 робочих днів, шляхом множення кількості яких на середньоденний заробіток позивача визначається середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення судом і який становить 84300,43 грн (2627х32,09).

Що стосується посилань ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Тому з МО «Елегія» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2500 гривень з урахуванням вимог розумності та справедливості

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Мистецького об»єднання «Елегія» в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Мистецького об»єднання «Елегія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05 вересня 2008 року по 27 лютого 2019 року у розмірі 84300,43 грн (вісімдесят чотири тисячі триста гривень сорок три копійки), а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 (дві тисячі п»ятсот гривень).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин