Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 331/7975/13

провадження № 61-9254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»,

представник позивача - Мамедов Ільгар Рауф огли,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний

банк «Надра» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя

від 22 грудня 2015 року у складі судді Мінасова В. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кирилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір на суму

23 278,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 17 вересня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель солідарно відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Зазначав, що ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у результаті чого станом на 08 січня

2013 року утворилась заборгованість у розмірі 45 947,00 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України - 367 256,77 грн

з яких: заборгованості за кредитом - 186 061,05 грн, за відсотками - 116 675,26 грн, пеня - 11 247,99 грн, пеня згідно додаткової угоди № 1 - 19 876,35 грн, штраф згідно пункту 5.2 додаткової угоди № 1- 18 606,11 грн, штраф згідно пункту 5.3 додаткової угоди № 1 - 14 790,01 грн.

Ураховуючи зазначене, ПАТ КБ «Надра» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 367 256,77 грн та судові витрати.

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до

ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2008 року між нею та

відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі -

ВАТ КБ «Надра» було укладено договір «Автопакет» № 17/2008/2360Фап.

30 грудня 2010 року між ними була укладена додаткова угоди № 1

до договору «Автопакет», відповідно до якої кредитний договір був викладений у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору (у новій редакції): кредитор надає позичальнику тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 23 278,00 грн із сплатою 15,3 % річних.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору (у новій редакції) кредит надається позичальнику на придбання автотранспортного засобу.

Зазначала, що при укладенні кредитного договору банком було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладанням споживчого кредиту кредитодавець не повідомив споживача про інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, не надано детального розсипу сукупної вартості кредиту з урахування процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Крім того, кредитний договір не містить відповідальності сторони кредитного договору, а саме банку.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним договір «Автопакет» від 19 вересня 2008 року, укладений між нею

та ВАТ КБ «Надра».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року об'єднано в одне провадження позов ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості та позов ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 367 256,77 грн, яка складається з: 46 061,05 грн - поточна заборгованість за кредитом; 116 675,26 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 11 247,99 грн -пеня за прострочення кредиту; 19 876,35 грн - пеня за прострочену заборгованість згідно додаткової угоди № 1; 18 606,11 грн - сума за нарахованими штрафами згідно пункту 5.2 додаткової угоди № 1;

14 790,01 грн - сума за нарахованими штрафами згідно пункту 5.3 додаткової

угоди № 1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір 3 441,00 грн.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов ПАТ КБ «Надра» підлягає частковому задоволенню, оскільки ОСОБА_5 розрахунок банку не було спростовано, свого розрахунку заборгованості остання до суду не надавала, із заявою про застосування позовної давності не зверталася, тому позовні вимоги банку до ОСОБА_5 є обґрунтованими, так як вона порушила кредитні зобов'язання.

Оскільки ПАТ КБ «Надра» змінив строки основного зобов'язання внаслідок реалізації права кредитора на дострокове повернення кредиту боржником, змінивши строки виконання зобов'язання, як відносно боржника, так і відносно поручителя, але після залишення позову без розгляду банк не направив у шестимісячний строк вимогу до поручителя щодо повернення кредиту та не пред'явив до суду позов у встановлений законом строк, тому, враховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 припинилася в травні 2013 року. Так як цей позов банк подав в вересні 2013 року, то позовні вимоги до ОСОБА_4 є

необґрунтовані.

Оскільки сторони вказаного кредитного договору від 19 вересня 2008 року ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 під час його укладення в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», правильно застосувавши положення частини четвертої статті 559 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «Надра», звернувшись до суду у 2012 році з вимогами про дострокове повернення кредиту, змінило строк виконання основного зобов'язання і протягом 6 місяців після залишення позову без розгляду, інший позов до суду не пред'явив, звернувся до суду з новим позовом після спливу 6 місячного строку, тому порука вважається припиненою. Оскільки ОСОБА_5 розрахунок банку не спростовувала, свого розрахунку заборгованості до суду не надавала, з заявою про застосування позовної давності не зверталася до винесення судом рішення, тому позовні вимоги банку до неї підлягають задоволенню.

Апеляційний суд зазначив, що оскаржуване судове рішення звільнило відповідача ОСОБА_4 від відповідальності за кредитним договором та зазначеним судовим рішенням не порушуються права ОСОБА_4 як поручителя, а всі його доводи стосовно порушення прав ОСОБА_5, яка не оскаржила судове рішення і повноважень ОСОБА_4 на оскарження судового рішення від власного імені не надавала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 05 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, який є поручителем за зазначеним кредитним договором, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення

в частині стягнення з позичальника ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у розмірі 367 256,77 грн,

в іншій частині оскаржувані судові рішення просив залишити без змін.

У касаційній скарзі, поданій 14 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати оскаржувані судові рішення та увалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Отже, судові рішення в частині розгляду зустрічного позову

ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, не оскаржуються, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України перегляду у касаційному порядку не підлягають.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року справу за позовом

ПАТ КБ «Надра»до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за позовом

ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним призначено до розгляду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що апеляційним судом було відхилено його клопотання про витребування доказів та про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням від якого залежить вирішення справи за його позовом до ПАТ КБ «Надра», третя особа: ОСОБА_5, про тлумачення змісту правочину, у якому він просив суд розтлумачити кредитний договір від 19 вересня 2008 року.

Зазначав, що судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено умов додаткової угоди № 1, яка була укладена до спірного кредитного договору та нового графіку платежів, та як наслідок, не встановлено, з якого часу позичальник мав здійснювати оплату кредитної заборгованості.

Також зазначав, що долучений банком розрахунок суми боргу станом

на 08 січня 2013 року не відповідає обставинам справи та суперечить умовам спірного кредитного договору.

Зазначав, що банком було пропущено позовну давність. Вважав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли боржник мав сплатити наступний (черговий) щомісячний платіж у розмірі 456,08 доларів США.У розрахунку банк зазначає, що сума боргу за кредитним договором становить 23 278,00 доларів США, а сума боргу за відсотками по кредиту становить 14 597,18 доларів США, при цьому розрахунок зазначених сум здійснювався банком починаючи з 19 вересня 2008 року по 08 січня

2013 року. Проте, незважаючи на те, що банк був обізнаний з датою порушення ОСОБА_5 умов кредитного договору, тобто

з 19 вересня 2008 року, а отже і з датою порушеного права - 20 вересня 2008 року, останній мав звернутися до суду за захистом свого порушеного права в межах позовної давності, тобто до 20 вересня 2011 року по вересневому платежу, до 20 листопада 2011 року по жовтневому платежу, до 20 листопада 2011 року і так далі. Однак, всупереч вимог закону, банк звернувся до суду з позовом 30 вересня 2013 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно було застосовано частину четверту статті 559 ЦК України.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх обов'язків, банк

16 грудня 2011 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16 грудня 2011 року останній платіж за кредитним договором було здійснено

30 листопада 2011 року. Вважало, що банком було пред'явлено позовну вимогу до поручителя ОСОБА_4 в строк, встановлений законодавством, а тому, частина четверта статті 559 ЦК України не підлягала застосуванню.

За результатами розгляду вищезазначеного позову 23 лютого 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року у розмірі 304 234,53 грн, вказане рішення було скасовано, а 13 листопада 2012 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя вказана позовна заява була залишена без розгляду.

Вважало, що подаючи наступну позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 30 січня 2013 року, що підтверджується штампом на самій позовній заяві, банк скористався своїм правомта пред'явив позовну вимогу до поручителя ОСОБА_4 вчасно, а тому правові підстави вважатипоруку припиненою відсутні.

Заперечення на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ КБ «Надра», було подано заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не обґрунтовані та не відповідають обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 19 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір на

суму 23 278,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник, солідарно, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором від 19 вересня 2008 року своєчасно та належним чином не виконувала, банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту.

30 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 19 вересня 2008 року.

Пунктом 1.1.1 цієї додаткової угоди встановлено, що за умови виконання позичальником умов цього договору, останньому протягом 6 місяців

з 20 січня 2010 року до 20 червня 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідно платежу визначається в додатку (графіку) до цього договору.

Додатком до цієї додаткової угоди є графік платежів, згідно з яким ОСОБА_5 зобов'язалась сплачувати з 20 січня по 20 серпня

2011 року по 229 доларів США.

Останній платіж за вказаним кредитним договором ОСОБА_5 було здійснено 30 листопада 2011 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «Надра»,

ОСОБА_5 за вказаний період сплатила 229 доларів США 18 квітня 2011 року. Інших платежів не здійснювала.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2012 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь

ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості у розмірі 304 234, 53 грн, що складається з: суми заборгованості за нарахованими відсотками - 85 881,84 грн, пені за прострочення сплати платежів - 9 008,85 грн, штраф згідно пункту 5.2 кредитного договору №17/2008/2360Фап від 19 вересня 2008 року - 9 299,44 грн, штраф згідно пункту 5.3 кредитного договору

№ 17/2008/2360Фап від 19 вересня 2008 року - 14 055,51 грн та вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане заочне рішення скасоване ухвалою Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя від 14 червня 2012 року, а ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2012 року позов ПАТ КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 17/2008/2360Фап від 19 вересня 2008 року залишено без розгляду.

Пунктом 4.3.7 додаткової угоди до вказаного кредитного договору передбачено, що протягом 30 днів з дати одержання повідомлення кредитора про неналежне виконання умов кредитного договору він зобов'язаний в повному обсязі повернути суму заборгованості за кредитом.

У пунктах 3.2.5 - 3.2.6 додаткової угоди передбачено, що поручитель бере на себе зобов'язання протягом 3 банківських днів з для отримання повідомлення банку про неналежне виконання боржником свого обов'язку, виконати його за нього.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду частково не відповідає.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18).

Спірний кредитний договір був укладений з терміном повернення кредитних коштів до 17 вересня 2015 року. Банк, звернувшись до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь суму заборгованості за спірним кредитним договором

від 19 вересня 2008 року, який заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2012 року було задоволено, хоча

і в подальшому було скасовано ухвалою Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя від 14 червня 2012 року, а ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2012 року вказаний позов

ПАТ КБ «Надра» було залишено без розгляду, реалізував своє право кредитора на дострокову вимогу до боржника, чим змінив строки виконання вказаного зобов'язання.

Отже, звернувшись із зазначеним позовом, який указаним рішення суду було задоволено, ПАТ КБ «Надра» змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, апеляційний суд не звернув уваги та не перевірив доводів ПАТ КБ «Надра» щодо правомірності нарахування та стягнення районним судом процентів за користування кредитними коштами після пред'явлення банком позову про дострокове повернення кредиту боржником, яким банк змінив строки виконання вказаного зобов'язання.

Отже, висновки апеляційного суду про законність та обґрунтованість рішення районного суду, яким нараховані проценти за користування кредитними коштами після пред'явлення вимоги банку про дострокове виконання зобов'язань за спірним кредитним договором не узгоджуються із зазначеними вимогами закону та умовами вказаного кредитного договору, тому є передчасними.

При цьому, апеляційний суд не перевірив доводів ОСОБА_4 щодо правильного нарахування розміру заборгованості до зміни строку виконання основного зобов'язання до пред'явлення дострокової вимоги ПАТ КБ «Надра», не вказав, за який період було нараховано борг і які його складові, не навів мотивів правомірності нарахування процентів та пені після пред'явлення дострокової вимоги.

Також апеляційний суд не навів мотивів щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення заявлених вимог до поручителя та мотивів відхилення доводів ПАТ КБ «Надра» про те, що воно не пропустило встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк для пред'явлення вимоги до поручителя.

Строк виконання боржником кожного періодичного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила

(з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) мають застосовуватися і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто вимоги до поручителя банк повинен був пред'явити протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі

№ 408/8040/12, провадження № 14-145цс18.

Апеляційний суд не врахував зазначених вимог матеріального права та висновків Верховного Суду та не з'ясував, які з пред'явлених банком вимог знаходяться в межах шести місяців за кожним періодичним платежем та чи припинилася порука за окремими платежами.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

статті 263 ЦПК України та прийнята з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати. Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк