справа № 691/86/19
провадження № 2/691/259/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником житлового будинку по провул.Нєкрасова, №8 в м.Городище Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу 86/100 частини житлового будинку від 28 грудня 2017 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109499601, договором купівлі-продажу 14/100 частини житлового будинку від 05 січня 2018 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109984583. У належному їй будинку зареєстрований племінник ОСОБА_3, який із серпня 2016 року і по даний час не проживає, як і не приймає участі в утриманні житла, що підтверджується Актом від 16 січня 2019 року, копією Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку №8 по провул.Нєкрасова та довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 17 січня 2019 року №242. Сплачує комунальні послуги за тарифами розрахованими і на зареєстрованого в будинку ОСОБА_3, а тому не може в повному обсязі використовувати своє право власності на житло. Врегулювати дане питання в добровільному порядку не має можливості, оскільки ОСОБА_3 із серпня 2016 року виїхав із будинку і на даний час місце фактичного проживання їй не відоме, як і засоби зв»язку, а тому прийняла рішення звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про розгляд цивільної справи, у підготовче засідання не з»явилися, подали клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника, вказавши на підтримання позову в повному обсязі та розгляду позовних вимог по суті.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 23 січня 2019 року за №212, від 12 лютого 2019 року за №510, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду.

Неявка відповідача не перешкоджає розглядові справи по суті, так як повідомлений вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у його відсутності.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення відповідача, відсутність відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому судовому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, та дослідивши докази у справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, а саме пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла, що охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов»язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав («Пауэлл и Рейнер проти Об»єднаного Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статус зазначених рішень остаточне. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров"я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст. ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. За ст. 9 ч.3 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано розяснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного розяснення та відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Як встановлено судом та підтверджено доказами у справі, позивач ОСОБА_2, згідно: договору купівлі-продажу 86/100 частини житлового будинку від 28 грудня 2017 року (а.с.9-11), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2017 року №109499601 (а.с.12), договору купівлі-продажу 14/100 частини житлового будинку від 05 січня 2018 року (а.с.19-21), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109984583 від 05 січня 2018 року (а.с.22) є власником будинку по провул. Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області. Відповідно до Будинкової Книги в будинку по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області відповідач ОСОБА_3 рахується зареєстрованим (а.с.6-8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області, власником будинку рахується ОСОБА_5 (а.с.13-18), яка відповідно до вище зазначених договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2017 року та 05 січня 2018 року продала та передала у власність будинок по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області позивачу ОСОБА_2 (а.с.9-11, 19-21). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської від 17 січня 2019 року №242, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в будинку по по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області (а.с.24). Відповідно до Акту, складеного депутатом Городищенської міської ради Черкаської області від 16 січня 2019 року, відповідач рахується зареєстрованим за вказаною в позові адресою, але в будинку не проживає із серпня 2016 року (а.с.23).

У судовому засіданні позивачем доведено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідач ОСОБА_3, будучи зареєстрованим у будинку в м.Городище по провул.Нєкрасова, №8 Черкаської області, більше року не проживає, що створює для позивача перешкоди, остільки маючи право на допомогу з боку Держави для оформлення субсидії, їй необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Крім того, кількість зареєстрованих осіб у будинку впливає на розмір субсидії.

У відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши надані суду докази, слід прийти до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачу.

Позов підтверджується: копією договору купівлі-продажу 86/100 частини житлового будинку від 28 грудня 2017 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2017 року №109499601, копією договору купівлі-продажу 14/100 частини житлового будинку від 05 січня 2018 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109984583 від 05 січня 2018 року, копією Будинкової Книги будинку по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області; копією технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по провул.Нєкрасова, №8 м.Городище Черкаської області, копією довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської від 17 січня 2019 року №242, копією Акту, складеного депутатом Городищенської міської ради Черкаської області від 16 січня 2019 року.

Керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, ст.8 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ст.ст.16, 317, 319,391, 405 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83,200, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком по провул. Нєкрасова, №8 в м.Городище Черкаської області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області.

Копію рішення направити учасникам справи, для відому.

Повне рішення суду складено 22 лютого 2019 року.

Суддя ОСОБА_6