Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"30" вересня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участі секретаря Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання біржового контракту (договору купівлі - продажу) дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить біржовий контракт № 11057 від 24.09.1996 року, згідно з яким відповідачі продали, а його батько купив будинок АДРЕСА_1 . В нотаріальній конторі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що вказаний будинок належав батькові на підставі біржової угоди, що не узгоджується з вимогами ЦКУ про обов`язкове нотаріальне оформлення угоди купівлі -продажу будинку (квартири).

На підставі зазначеного, просив визнати біржовий контракт № 11057 від 24.09.1996 року, згідно з яким відповідачі продали, а його батько купив будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_4 помер.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 09.04.2019 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.06.2019 року провадження у справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 19.08.2019 року замінено первісного позивача ОСОБА_4 на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом надсилання повістки за адресою вказаною в позовній заяві та опублікуванням оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України». Відзив на позовну заяву із зазначеннями та доказів, що підтверджують їх відзив відповідачі не надали.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № НОМЕР_2 , виданим 26.01.2000 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 142.

За біржовим контрактом №11057 (договором купівлі-продажу), укладеним на Маріупольській універсальній товарній біржі 24.09.1996 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_5 купив будинок АДРЕСА_1 .

З наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_4 є сином спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилась спадщина.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10.12.2018 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 10.12.2018 року ОСОБА_4 помер, актовий запис № 1771.

Згідно інформації про спадкоємців померлого № 292/01-16 від 10.06.2019 року, наданої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г., по спадковій справі щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадкоємцями є його донька - ОСОБА_1 , що подала заяву про прийняття спадщини та дружина померлого - ОСОБА_6 , що подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири (біржовий контракт № 11057) від 24.09.1996 року, укладений між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та зареєстрований в Маріупольській універсальній товарній біржі, нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак, це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав.

Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачкою були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнає дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 11057 від 24.09.1996 року будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 206, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 16, 220, 328, 334, 657 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання біржового контракту (договору купівлі - продажу) дійсним, - задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт №11057 (договір купівлі-продажу) будинку АДРЕСА_1 , укладений 24.09.1996 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: А. М. Іванченко