Головуючий у І інстанції Яровенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19вересня2019 року Київський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Херсона № 666/1699/15-ц від 04 лютого 2016 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 50407657: виконавчий лист № 666/1699/15-ц від 04 лютого 2016 року, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 6 871 768,80 грн. та судових витрат.

03.03.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за № 50407657, з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Враховуючи те, що рішення суду до теперішнього часу боржником не виконане, і боржник навмисно ухиляється від його виконання, а також те, що боржник має можливість перетину кордону України, в зв`язку із чим існує загроза його ухилення від виконання рішення суду, державний виконавець просив суд про задоволення його подання та тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) без вилучення закордонного паспорту до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона № 666/1699/15-ц від 04 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 6 871 768,80 грн., судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 654,00 грн. та витрат, пов`язаних з викликом відповідача, а саме оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 420,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою, боржник ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Срібного В.А. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця протимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту - відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, належним чином повідомленіпро час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхнеявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 04 лютого 2016 року Дніпровським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист № 666/1699/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 6 871 768,80 грн., судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 654,00 грн. та витрат, пов`язаних з викликом відповідача, а саме оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 420,00 грн.

03 березня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50407657 за виконавчим листом № 666/1699/15-ц від 04 лютого 2016 року, копію якої направлено сторонам 09 березня 2016 року.

В подальшому виконавцем здійснено ряд заходів, направлених на примусове виконання рішення суду, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження (а.с.25-250, том 1).

Зокрема, 23 березня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт у межах суми звернення стягнення 6 875 842,80 грн., на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

В межах виконавчого провадження головним державним виконавцем Голяченко І.П. було направлено запити до різних державних органів з метою з`ясування наявності рухомого або нерухомого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Так, згідно відповіді № від 09 березня 2016 року Пенсійного фонду України, боржник працює в ТОВ «Управлінська компанія».

Згідно відповіді № від 10 березня 2016 року Державної податкової служби України, боржник має відкриті рахунки в АТ «УкрСиббанк».

Згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 перетинав державний кордон з 08 травня 2011 року по 17 березня 2016 року.

05 квітня 2016 року державним виконавцем винесеніпостановипро арешт коштів боржника та про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно інформації РСЦ МВС в Київській області, станом на 28 березня 2016 року, 12 грудня 2017 року за ОСОБА_1 транспортні засоби не значаться.

01 листопада 2017 року за №№ 9810, 9817; 10 квітня 2018 року за № 1887 державним виконавцем направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу державного виконавця про явку.

29 листопада 2017 року державним виконавцем Голяченком І.П. винесено постанову про доручення на проведення виконавчих дій, якою доручено державному виконавцю Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області провести перевірку майнового стану боржника за адресою: АДРЕСА_2 та провести опис та арешт садового будинку.

З повідомлення міськрайонного управління у Дрогобицькому районі та м. Дрогобичі ГУ Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_1 має у власності земельні ділянки на території м. Трускавець.

З повідомлення ГУ Держгеокадастру у Київській області за ОСОБА_1 зареєстровані земельні ділянки в Київській області.

15 березня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на земельні ділянки, які знаходяться в Київській області та зареєстровані за боржником.

16 квітня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна, а саме садовогобудинку АДРЕСА_2.

23 квітня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, яким накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, в тому числі на карткові та вкладні (депозитні) рахунки, як в національній валюті, так і в іноземній.

23 квітня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

20 грудня 2018 року державний виконавець направив на адресу ОСОБА_1 виклик-вимогу про виконання рішення суду за № 7797.

27 грудня 2018 року державним виконавцем винесені постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржникаОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Однак, з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які державний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Частинами 1, 2, 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник дійсно вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Так, викликом №9817 від 01 листопада 2017 року (том 1, а.с.80-82) державний виконавець зобов`язав ОСОБА_1 з`явитися до державного виконавця 29 грудня 2017 року на 10:30 за адресою: АДРЕСА_3 , а також надати свої пояснення, відомості та документи. Строк для подачі пояснень, відомостей та документів державним виконавцем установлено не було.

Згідно із частиною 1 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Беручи до уваги, що рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона №666/1699/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів не передбачено обов`язку боржника вчинити певні дії особисто, ОСОБА_1 , скориставшись своїм законним правом, 29 грудня 2017 року направив до державного виконавця свого представника ОСОБА_6 , якого належним чином уповноважив довіреністю (том 1, а.с.102-103).

29 грудня 2017 року за викликом державного виконавця від 01.11.2017 року за вих. №9817 на прийом до державного виконавця з`явився представник боржника за довіреністю ОСОБА_6 , що підтверджується Актом державного виконавця від 29 грудня 2017 року (том 1, а.с.104).

Крім цього, 08 січня 2018 року боржник ОСОБА_1 направив до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області пояснення на виклик державного виконавця №9817 (вх. №421 від 15 січня 2018 року - том 1, а.с.109-110), в яких ОСОБА_1 серед іншого пояснив причини, чому він особисто не з`явився до державного виконавця, зазначивши, що він проживає в місті Черкаси, є інвалідом II групи і тому не має ні фізичної, ні матеріальної можливостей з`явитися за викликом державного виконавця до міста Києва.

Щодо витребуваних державним виконавцем відомостей та документів боржник ОСОБА_1 пояснив, що: місця роботи він не має, а тому не може надати довідку з місця роботи;коштами у гривнях та іноземній валюті, іншими цінностями (дорогоцінними металами, ювелірними виробами, тощо) він не володіє, а тому не може надати копії відповідних договорів або інших документів, які б це підтверджували;за ним рахується право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 , у якому разом із ним зареєстрований неповнолітній син - ОСОБА_8 ; він, ОСОБА_1 , є власником будинковолодіння АДРЕСА_2 , в якому також проживає неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; майновими правами, на які може бути звернено стягнення, зокрема, часткою у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майновими правами, що є предметом застави/іпотеки, він не володіє.

Також ОСОБА_1 у вказаних поясненнях від 08 січня 2018 року (вх. №421 від 15 січня 2018 року - том 1, а.с.109-110) надав державному виконавцю достовірні відомості (інформацію) про заставне майно (предмет іпотеки), а саме, про земельні ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_4, та у АДРЕСА_5.

Стосовно виклику державного виконавця №1887 від 10 квітня 2018 року (том 1, а.с.169-170), то даний виклик боржник не отримував, в зв`язку із чим не міг з`явитися до державного виконавця та надати документи, які він вимагав.

Виклик-вимога державного виконавця №7797 від 20 грудня 2018 року (том 1, а.с.243-245), яким державний виконавець зобов`язав ОСОБА_1 з`явитися до державного виконавця 04 січня 2019 року на 12:00 годину за адресою: АДРЕСА_3 , а також вимагав виконати рішення суду в строк до 04 січня 2019 року, були отримані боржником ОСОБА_1 лише 09 січня 2019 року, а тому боржник не міг з`явитися до державного виконавця у призначений останнім час 04 січня 2019 року. Факт отримання ОСОБА_1 вказаного поштового відправлення (№ відправлення 859) лише 09 січня 2019 року підтверджується списком рекомендованих листів №264 (том 1, а.с.245), інформацією з офіційного сайту Укрпошти, наданою в матеріали справи державним виконавцем (том 1, а.с.246), а також додатково підтверджується скріншотом сторінки із офіційного сайту Укрпошти: http^/ukrposhta.u^vidslidkuvati-forma-poshuku (скріншот сторінки сайту додається).

Отже, вказані обставини, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, не свідчать про те, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що «на вимогу державного виконавця боржник не пояснив причин невиконання рішення суду, не надав жодних документів, що вимагалися при вчиненні виконавчого провадження, чим ускладнив повне та своєчасне виконання рішення суду» не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на досліджених в ході розгляду справи доказах та спростовуються матеріалами справи та наявними в ній письмовими доказами.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 31 травня 2019 року (том 2, а.с.135) 15 лютого 2019 року з картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 був зроблений платіж в розмірі 762 грн. 02 коп., призначення платежу 20190214РВСSН78 !!!!!! ОСОБА_1 НОМЕР_1 , 666/1699/15-ц від 04.02.2016 ПТ згідно ВП 50407657/1 від 22.01.2019 року, тобто даною довідкою підтверджується часткове погашення боргу по виконавчому провадженню №50407657 згідно із платіжною вимогою державного виконавця, що, в свою чергу, спростовує доводи суду про те, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які підтверджуючі документи про повне чи часткове виконання зобов`язань, що покладені на боржника судовим рішенням.

Часткове погашення боргу по виконавчому провадженню №50407657 підтверджується також наявними в матеріалах справи постановами та актами державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 грудня 2018 року (том 1, а.с.248-250, том 2, а.с.1-31), відповідно до яких у власність стягувачу було передано 17 земельних ділянок вартістю 35 917 грн. кожна, на загальну суму 610 589 грн.

Судом не врахована також і та обставина, що державним виконавцем не було обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України, адже з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду на час постановлення оскаржуваної ухвали в межах виконавчого провадження №50407657 державним виконавцем вже було винесено кілька постанов про арешт майна та грошових коштів боржника, в тому числі, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 березня 2016 року (том 1, а.с.28), якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 6 875 842,80 грн.; постанова про арешт коштів боржника від 05 квітня 2016 року (том 1, а.с.40), якою накладено арешт на кошти боржника, що містяться на всіх рахунках та будуть відкриті в подальшому в АТ «УКРСИББАНК» МФО: 351005, в межах суми 6 875 842,80 грн.; постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15 березня 2018 року (том 1, а.с.158-162), якою описано та накладено арешт на 18 (вісімнадцять) земельних ділянок, що знаходяться в Бородянському районі Київській області; постанова про опис та арешт майна від 16 квітня 2018 року (том 1, а.с.175-177), якою накладено арешт на садовий будинок АДРЕСА_2 ); постанова про арешт коштів боржника від 23 квітня 2018 року (том 1, а.с.185-187) якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, в тому числі на карткові (депозитні) рахунки, як в національній валюті, так і в іноземній, в 28 банках України у межах суми звернення стягнення.

Винесення державним виконавцем вказаних постанов та накладення арештів на все майно та грошові кошти боржника, позбавляє останнього можливості самостійно виконати грошове зобов`язання, покладене на нього рішенням суду.

Обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись лише після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Однак, державним виконавцем не було вжито всіх можливих заходів з метою виконання рішення суду, зокрема, державний виконавець не вжив заходів щодо звернення стягнення на садовий будинок АДРЕСА_2 ) та на частку (16/100) у праві власності на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , не вжив заходів щодо реалізації вказаного нерухомого майна та щодо передачі вказаного нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Поряд з цим, в оскаржуваній ухвалі суд посилається на повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 грудня 2017 року (том 1, а.с.99-100), з якого вбачається, що за ОСОБА_1 в Київській області зареєстровано 36 (тридцять шість) земельних ділянок. Однак, постановами та актами державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 27 грудня 2018 року (том 1, а.с.248-250, том 2, а.с.1-31) стягувачу у власність було передано лише 17 із вказаних 36-ти земельних ділянок. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих заходів щодо звернення стягнення (в т.ч. щодо оцінки, реалізації або передачі стягувачу) відносно 19 (дев`ятнадцяти) земельних ділянок, вказаних в повідомленні Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14 грудня 2017 року (том 1, а.с.99-100), тому висновок суду про повноту вчинення державним виконавцем виконавчих дій суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власного». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ встановив порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, суди можуть обмежити людину в праві виїзду за кордон, однак їм потрібно встановити, чи полягало ухилення в навмисному чи іншому свідомому невиконанні боржником своїх обов`язків, тобто визначити суб`єктивну складову діяння.

Водночас основним принципом та важелем для прийняття рішення має бути такий момент: «Обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості» («Gochew. Bulgaria» від 26.11.2009 року). Якщо таке обмеження не виправдане, воно однозначно порушує право на свободу пересування особи та має бути скасоване.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку, обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України невиправдане, а лише позбавить боржника можливості поїхати в іншу країну, щоб заробити грошові кошти за ту чи іншу роботу і таким чином виконати боргове зобов`язання. Крім того, обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України також позбавить останнього можливості повноцінно спілкуватися, відвідувати та брати участь у вихованні його неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час проживає та навчається за межами України, у місті Дубніца над Вагом (Словацька Республіка), що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 07 листопада 2001 року, довідкою про відвідування школи та посвідкою на проживання (том 2, а.с.140-144).

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі, про доведеність факту ухилення боржника від виконання рішення та, як наслідок, тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, є такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: