ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4806/19
Провадження № 2/210/2120/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" вересня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (в особі представника - адвоката Бутко О.О.) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Позов мотивовано тим, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 14 березня 2000 року у 14 годині 00 хвилин на складі руди дробильної фабрики № 1 ГЗК, ремонтно монтажного цеху (РМЦ) Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час виконання трудових обов`язків покрівельника, внаслідок падіння з висоти у віці 50 років, загинув батько позивача.

Відповідно до Акту про нещасний випадок № 4 від 29.03.2000 року, смертельний нещасний випадок стався у зв`язку з невиконанням посадовими особами відповідача покладених на них обов`язків з охорони праці, а саме: в.о. майстра загально будівельної дільниці РМЦ ОСОБА_3 , який не забезпечив безпечну організацію робіт, чим порушив п.п. 32.1, 32.5 «Положення про систему управління охороною праці на ГЗК», п. 3.22 «Посадової інструкції майстру загально будівельної дільниці РМЦ ЗЗК».

Звістка про смерть батька призвела до того, що позивач зазнав сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть батька не залишають його до теперішнього часу. Після смерті батька, він лишилася без його піклування та матеріальної підтримки.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 275 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь без утримання податків та зборів.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Козаченко Т.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виниклі правовідносини не можуть регулюватися ЦК України, оскільки події відбулися до 01 січня 2004 року. Також зазначила, що моральна шкода у зазначеній сумі позивачем не доведена та є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування позивачем не надано. Крім того зазначив, що право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю його батька, то п. 8 Правил № 472 визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Позивачем не надано доказів наявності у нього статусу особи, яка визначена в указаному п. 8 Привал № 472, а отже не доведено право на отримання грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю батька. У зв`язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.01.1976 року, його батьками зазначені: батько: ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_4 . (а.с.8)

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2000 року, актовий запис № 533, ОСОБА_2 помер у віці 50 років, причина смерті - сполучення травми голови, тулубу, кінцівок. (а.с.3).

Відповідно до Акту про нещасний випадок № 4 від 29.03.2000 року, смертельний нещасний випадок стався у зв`язку з невиконанням посадовими особами відповідача покладених на них обов`язків з охорони праці, а саме: в.о. майстра загально будівельної дільниці РМЦ ОСОБА_3 , який не забезпечив безпечну організацію робіт, чим порушив п.п. 32.1, 32.5 «Положення про систему управління охороною праці на ГЗК», п. 3.22 «Посадової інструкції майстру загально будівельної дільниці РМЦ ЗЗК». (а.с.4-7)

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд виходить з того, що смерть ОСОБА_2 відповідно до акту про нещасний випадок № 4 від 29.03.2000 року, встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталося н підприємстві відповідача, у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю ОСОБА_2 на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Суд, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку зі смертю батька, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою батька, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок смерті батька.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю її батька внаслідок професійного захворювання у розмірі 180 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.6 ст.141ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 43, 46 Конституції України, ст.440-1 ЦК УРСР, ст.ст.4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 суму моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, 1, на користь держави судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак