Номер провадження: 22-ц/813/2198/19
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року у складі судді Тарасова А.В.,

встановив:

У липні 2016 року ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки у розмірі 108499,75 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 28.03.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №11-000003-04 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно якого позивач зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випустити кредитну картку типу Visa Classic, а також виконувати розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 76000 грн., а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 35% відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, в нього виникла заборгованість в розмірі 108499,75 грн., яку позивач разом із судовим збором просив стягнути на свою користь.

Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року позовну заяву ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість у розмірі 108 499,75 грн., яка складається з: 39829,48 грн. - заборгованість за кредитом; 45704,21 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 32,40 грн. - заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт); 2400 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа); 20533,66 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ «Енергобанк» суд першої інстанції дійшов висновку щодо його доведеності та обґрунтованості.

Вказане судове рішення після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядкуОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 . В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Також апелянт просить призначити по справі судову економічну експертизу та вирішити питання судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є незгода з заочним розглядом справи та порушення прав позивача надати докази. Крім того, апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості.

ПАТ «Енергобанк» надало заперечення на апеляційну скаргу, зазначивши, що вона є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.07.2017 року в складі судді Погорєлової С.О. відкрито провадження у справі (т.2 а.с.123).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.07.2017 року в складі суддів Погорєлової С.О., Калараша А.А., Заїкіна А.П. справу призначено до судового розгляду (т.2 а.с.124).

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 січня 2019 року справу прийнято колегією суддів до свого провадження.

Позивачем зазначено ціну позову 108499,75 гривень заборгованість, яку він просив стягнути з відповідача та вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року в складі суддів Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І. справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У квітні 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення розгляду справи в загальному порядку, з викликом осіб в судове засідання. Клопотання задоволенню не підлягає з підстав малозначності вказаної цивільної справи.

Оскільки ціна позову у справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 192 100 грн), дана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 3 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору №11-000003-04 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 28.03.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 76000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно заявки - анкети на отримання кредитної картки, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання в частині надання кредитних коштів відповідачу виконав, встановивши відповідачу кредитний ліміт у розмірі 76000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач в порушення п.п. 3.3.1., 3.3.6 зазначеного договору, не повертав кредитні кошти та не сплачував проценти за їх користування, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість в розмірі - 108499,75 грн., яка складається з наступного: 39829,48 грн. - заборгованість за кредитом; 45704,21 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 32,40 грн. - заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт); 2400 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа); 20533, 66 грн. - заборгованість за нарахованими процентами.

Згідно п. 4.4.1 зазначеного договору, в результаті здійснення відповідачем платіжних операцій, проведених за допомогою картки та / або її реквізитів, та в інших випадках, передбачених цим договором, та за умови повного використання відповідачем кредитного ліміту може виникнути Овердрафт, який є не прогнозованим по розміру та часу виникнення.

Крім того, згідно п. 5.1 договору, за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та Овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами. Проценти нараховуються в межах користування кредитом, що визначені в п. 2.6 цього договору, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам також є правомірними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Енергобанк». Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на незаконність судового рішення в зв`язку з заочним розглядом справи є необґрунтованим з огляду на те, що відповідач сповіщався належним чином про дату, час та місце розгляду справи, його заява про відкладення справи була визнана судом безпідставною.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розрахунком заборгованості є безпідставними, оскільки на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано жодного доказу або іншого розрахунку, який він вважає вірним. При цьому апеляційним судом було відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи з підстав того, що в суді першої інстанції заявлено не було (т.2 а.с.142-143).

У задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів було також відмовлено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року (т.2 а.с.177-178).

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Судове рішення, яке переглядається, містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець