Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 370/132/15-ц

провадження № 61-46433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Макарівське лісове господарство», Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Макарівська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Макарівське лісове господарство», Кабінету Міністрів України на постанову апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Мельник Я. С., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (далі - ДП «Макарівське лісове господарство»), Кабінету Міністрів України звернувся з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсним розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації від 11 червня 2007 року № 1723 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Фасівської сільської ради», визнати недійсними державні акти, видані 28 січня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство» спірні земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності, а за ДП «Макарівське лісове господарство» - право користування на спірні земельні ділянки загальною площею 4,5516 га.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації від 11 червня 2007 року № 1723 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах Фасівської сільської ради загальною площею 4,5516 га.

На підставі цього розпорядження управлінням Держкомзему у Макарівському районі зареєстровано та видано зазначеним громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки.

У подальшому деякі з громадян, які отримали земельні ділянки, відчужили їх на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_5, а деякі - ОСОБА_4, яким, у свою чергу, видано нові державні акти на право власності.

Однак передані у власність третім особам та у подальшому ними продані земельні ділянки на момент їх відведення відносились до земель лісогосподарського та мисливського призначення й перебували у постійному користуванні ДП «Макарівське лісове господарство».

На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 01 березня 2005 року № 131 ДП «Макарівське лісове господарство» 01 червня 2005 року видано державний акт серії І-КВ № 002964 на право постійного користування земельною ділянкою площею 310,4800 га. Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ДП «Макарівське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 4,5516 га для передачі їх у власність відповідачам не надавалось.

Прийняття Макарівською районною державною адміністрацією незаконних розпоряджень та передачі спірних земель громадянам є доказом невизнання права власності держави на спірну земельну ділянку в особі Кабінету Міністрів України, який в силу вимог статті 57 ЛК України та статті 149 ЗК України наділений повноваженнями щодо розпорядження ними.

На підставі викладеного перший заступник прокурора Київської області просив позов задовольнити.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації від 11 червня 2007 року № 1723 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства у межах Фасівської сільської ради».

Визнано недійсними державні акти, видані 28 січня 2008 року ОСОБА_5,:

- серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0, 2531 га з кадастровим номером НОМЕР_19;

- серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_20;

- серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_21;

- серії НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 0, 2528 га з кадастровим номером НОМЕР_22;

- серії НОМЕР_5 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_23;

- серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_24;

- серії НОМЕР_7 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_25;

- серії НОМЕР_8 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_26.

Визнано недійсними державні акти, видані 28 січня 2008 року ОСОБА_4,:

- серії НОМЕР_9 на земельну ділянку площею 0,2531 га з кадастровим номером НОМЕР_27;

- серії НОМЕР_10 на земельну ділянку площею 0,2531 га з кадастровим номером НОМЕР_28;

- серії НОМЕР_11 на земельну ділянку площею 0,2530 га з кадастровим номером НОМЕР_29;

- серії НОМЕР_12 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_30;

- серії НОМЕР_13 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_31;

- серії НОМЕР_14 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_32;

- серії НОМЕР_15 на земельну ділянку площею 0,2529 га з кадастровим номером НОМЕР_33;

- серії НОМЕР_16 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_34;

- серії НОМЕР_17 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_35;

- серії НОМЕР_18 на земельну ділянку площею 0,2528 га з кадастровим номером НОМЕР_36.

Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_19, НОМЕР_37, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_25, НОМЕР_26 загальною площею 2,0227 га у межах Фасівської сільської ради Макарівського району.

Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_27, НОМЕР_28, НОМЕР_29, НОМЕР_30, НОМЕР_31, НОМЕР_32, НОМЕР_33, НОМЕР_34, НОМЕР_35; НОМЕР_36 загальною площею 2,5289 га к межах Фасівської сільської ради Макарівського району.

Визнано за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Макарівське лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 4,5516 га з кадастровими номерами НОМЕР_19, НОМЕР_37, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_25, НОМЕР_26; НОМЕР_27, НОМЕР_28, НОМЕР_29; НОМЕР_30, НОМЕР_31, НОМЕР_32; НОМЕР_33, НОМЕР_34, НОМЕР_35; НОМЕР_36.

Рішення мотивовано тим, що спірні земельні ділянки на момент їх відведення третім особам відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Макарівське лісове господарство». При цьому Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, а також ДП «Макарівське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 8,0585 га для передачі їх у власність відповідачам не надавались.

Оскаржуваними розпорядженнями і діями щодо передачі спірних земельних ділянок у приватну власність та подальшого їх відчуження порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення.

Крім того, виходячи з пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при зверненні до суду з цим позовом позовна давність прокурором не пропущена.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 січня 2016 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року рішення апеляційного суду Київської області від 12 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді постановою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2018 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ДП «Макарівське лісове господарство», Кабінету Міністрів України відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на встановлені главами 18 і 19 ЦК України визначення і обчислення строків та позовну давність, перебіг позовної давності у даній справі розпочався з наступного дня після видачі спірного розпорядження, тобто з 12 червня 2007 року, і позовна давність спливла відповідно через три роки, тобто 12 червня 2010 року.

Оскільки позов поданий до суду лише 16 січня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, клопотання про його поновлення не заявлено, доказів поважності причин пропуску строку не надано, а також враховуючи заяву відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд відмовив прокурору у задоволенні позовних вимог.

Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (далі - ДП «Макарівське лісове господарство»), Кабінету Міністрів України подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, суд не звернув увагу на те, що перебування майна у володінні особи, яка не є його законним власником, фактично є триваючим порушенням права до моменту припинення у законному порядку правового титулу дійсного власника майна - позивача віндикаційним позовом, а останній протягом усього часу, з моменту вибуття майна з його володіння до втрати правового титулу, залишається законним володільцем майна та має право у будь-який час вимагати відновлення свого права, тому позовна давність до вимог про витребування майна не застосовується.

ОСОБА_5 через представника ОСОБА_24 подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що на підставі розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації від 11 червня 2007 року № 1723, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_25, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_26, ОСОБА_27 передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах Фасівської сільської ради загальною площею 4,5516 га, а Управлінням Держкомзему у Макарівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на них.

У подальшому, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_25, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на підставі договорів купівлі-продажу № № 2957, 2952, 2937, 2947, 2932, 2922, 2942, 2927 від 02 листопада 2007 року відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_5

На підставі зазначених договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 28 січня 2008 року видано нові державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, а саме: серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4, серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_6, серії НОМЕР_7, серії НОМЕР_8.

ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 на підставі договорів купівлі-продажу № № 2985, 3010, 2981, 3000, 2990, 2995, 3016, 3021, 3005, 3026 від 06 листопада 2007 року та 08 листопада 2007 року відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_4

На підставі цих договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 28 січня 2008 року видано нові державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, а саме: серії НОМЕР_9, серії НОМЕР_10, серії НОМЕР_11, серії НОМЕР_12, серії НОМЕР_13, серії НОМЕР_14, серії НОМЕР_15, серії НОМЕР_16, серії НОМЕР_17, серії НОМЕР_18.

На момент відведення третім особам земельні ділянки відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Макарівське лісове господарство», оскільки на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 01 березня 2005 року № 131 ДП «Макарівське лісове господарство» Київського обласного управління лісового та мисливського господарства 01 червня 2005 року видано державний акт серії НОМЕР_38 на право постійного користування земельною ділянкою площею 310,4800 га.

Згідно з листом управління Держземагентства у Макарівському районі з відповідними картографічними матеріалами та ДП «Макарівське лісове господарство» від 29 липня 2014 року спірні землі передані у власність громадян за рахунок земель лісогосподарського призначення.

Обґрунтовуючи підстави позову, прокурор посилався на те, що оскаржуваними розпорядженням і діями щодо передачі спірних земельних ділянок у приватну власність та подальшого їх відчуження порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення, у зв'язку з чим просив визнати недійсними вищезазначене розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації від 11 червня 2007 року й видані на його підставі державні акти, а також витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство» спірні земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, встановив порушення прав Кабінету Міністрів України, як розпорядника лісовими земельними ділянками.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 подала заяву про застосування позовної давності.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, позовна давність є строком для пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

І в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене, чи прокурор, уповноважений звернутися до суду в інтересах держави за захистом такого права, якщо прокурор довідався чи міг довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, раніше, ніж особа, право якої порушене.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження 14-132цс18) зазначено, що на вимоги про витребування майна поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів, а реалізація права на їх оскарження не має ставити під сумнів стабільність цивільного обороту.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Встановивши, що позовна давність до поданого 16 січня 2015 року прокурором позову в інтересах Кабінету Міністрів України та ДП «Макарівське лісове господарство», права яких порушені, спливла 12 червня 2010 року, клопотання про її поновлення не заявлялось і не надано доказів поважності причин пропуску цього строку, врахувавши подану відповідачем ОСОБА_4 заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічний висновок сформульований і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання у скарзі на те, що положення законодавства про позовну давність до вимог про витребування майна не застосовується, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, колегія суддів відхиляє, оскільки у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження 14-132цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що на ці вимоги поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважала незастосовним сформульований у постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 (№ 3-604гс16) висновок Верховного Суду України, на який, зокрема, посилається прокурор у касаційній скарзі, про те, що позовна давність не поширюється на правовідносини, пов'язані з витребуванням майна за статтею 388 ЦК України, та звернула увагу, що вона вже відступила від вказаного висновку Верховного Суду України (пункт 42 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Макарівське лісове господарство», Кабінету Міністрів України залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат