ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/180/19 Справа № 199/4062/17 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач посилався на те, що 26 травня 2006 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір кредитний договір №DNС0GK00000023, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 11000 доларів США на придбання житлового будинку, а також 1800 доларів США на сплату страхових платежів, у строки та на умовах, передбачених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та банком укладено договір іпотеки нерухомого майна №DNС0GK00000023, згідно з яким він надав в іпотеку банку належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 Він випадково дізнався про перехід права власності на предмет іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» 29 березня 2017 року. Для підтвердження зазначеного факту здійснення переходу права власності отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно вказаної довідки ПАТ «Приватбанк» став власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32070737 від 27 жовтня 2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. Вважає, що рішення про реєстрацію права власності від 27 жовтня 2016 року є незаконним та безпідставним, оскільки воно суперечить нормам законодавства України та положенням Договору іпотеки. Крім того, застереження в іпотечному договорі не є правовою підставою для реєстрації права власності, оскільки воно, так само як і договір іпотеки, не міститься і в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, відповідно до додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Всупереч ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель ПАТ КБ «ПриватБанк» не проводив оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності (27 жовтня 2016 року), у його домоволодінні ОСОБА_1 не було ні представників іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк», ні суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки для подальшого набуття ПАТ КБ «Приват Банк» права власності на майно. Він не отримував письмових вимог про задоволення вимог іпотекодержателя, таким чином дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності є протиправними. Нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є постійним місцем його проживання та членів його сім'ї, інше нерухоме майно у нього відсутнє. На підставі зазначеного, з урахуванням уточнень, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 27 жовтня 2016 року, індексний номер: 32070737, про державну реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17117955 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вищевказане нерухоме майно (а.с.2-9, 64-71).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення від 27 жовтня 2016 року, індексний номер: 32070737, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме - домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. Скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17117955 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 Стягнуто з АТ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 320 грн. з кожного (а.с.192-195).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовані норми Закону України "Про іпотеку", а приватний нотаріус діяв у відповідності до чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача є безпідставними (а.с. 202-205).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняте судове рішення суду апеляційної інстанції.

В силу ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається 26 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №DNС0GK00000023, відповідно до умов якого банк надав позивачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 11000 доларів США на придбання житлового будинку, а також 1800 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, п. 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, без зазначення кінцевого терміну повернення кредиту, відповідно до умов Договору №DNС0GK00000023 від 26 травня 2006 року (а.с.11).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і позивач ОСОБА_1 26 травня 2006 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNС0GK00000023, згідно з яким позивач передав в іпотеку банку житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який йому належав на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрованого в реєстрі під №1392 (а.с.10, 13-16).

Відповідно до п.18.8.1 Іпотечного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до п.18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно з п.24 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п.18.8.1,18.8.2,18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити Іпотекодавця (п.29 Договору Іпотеки).

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку".

27 жовтня 2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32070737 від 27.10.2016 та зареєстровано 27.10.2016 право власності на будинок АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» (номер запису про право власності 17117955).

Згідно витребуваної судом першої інстанції за клопотанням сторони позивача реєстраційної справи №101, банком для проведення державної реєстрації права власності до відповідної заяви від 20 жовтня 2016 надавалось повідомлення від 09 вересня 2016 року, адресоване ОСОБА_1, в якому повідомлялося, відповідно до вимог п.29 договору іпотеки, про намір здійснення переходу права власності на предмет іпотеки до банку, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження отримання позивачем повідомлення від 09 вересня 2016 та з відміткою про його отримання 13 вересня 2016, а також довідка про наявну заборгованість за кредитним договором станом на 13 жовтня 2016 року в сумі 36772,12 доларів США (а.с.138-155).

Між тим, направлене банком повідомлення на адресу позивача не відповідає вимогам ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить вимог про усунення порушень та змісту порушених зобов'язань.

Частиною 2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалась.

Окрім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Згідно ст.3 Закону №1304-7, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами кредитного договору №DNDC0GK00000023 від 26 травня 2006 року кредит позивачу надавався в іноземній валюті на придбання житлового будинку розташованого за адресою - АДРЕСА_1, що також виступав в якості предмету іпотеки згідно відповідного договору укладеному між сторонами.

Відповідно до п.7 договору іпотеки та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку становить 53,3 кв.м та не перевищує максимального розміру, визначеного ст.1 Закону №1304-7.

Також з матеріалів справи вбачається позивач зареєстрований у спірному житловому будинку зі своєю сім'єю та використовує його як місце свого постійного проживання. Іншого житла не має та згоди на відчуження житлового будинку не надавав.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком була проведена в порушення вимог договору про іпотеку та вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» надав нотаріусу всі необхідні документи для здійснення реєстраційних дій, зокрема, і повідомлення про намір іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом переходу до банку права власності на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді