Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 335/8405/16-ц

провадження № 61-16724 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 ,

треті особи: державне підприємство «Сетам», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у складі судді Калюжної В. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Бабак А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , треті особи: державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про визнання електронних торгів та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 45723248 з примусового виконання виконавчого листа № 2-476/11, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 січня 2007 року у розмірі 685 393 грн 26 коп. та судових витрат у розмірі 1 820 грн.

17 лютого 2015 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про право власності та договору міни, яке відповідно до договору іпотеки від 22 січня 2007 року перебувало в іпотеці на забезпечення кредитного договору, укладеного 22 січня 2007 року між ним та ПАТ «Дельта Банк».

22 червня 2015 року він отримав повідомлення про проведення оцінки арештованого майна, вартість якого згідно зі звітом склала 799 500 грн та про можливість ознайомитися з матеріалами звіту 11 червня 2015 року.

Вважав, що вартість вказаного нерухомого майна значно занижена та його право на ознайомлення зі звітом про оцінку нерухомого майна порушеною. У зв`язку з цим 26 червня 2015 року він направив державному виконавцю заперечення щодо зазначеного звіту. 24 березня 2016 року він отримав від державного виконавця повідомлення про проведення оцінки арештованого майна, вартість якого відповідно до звіту склала 797 824 грн, та про можливість ознайомитися з матеріалами звіту 17 березня 2016 року.

Вважає, що його право на ознайомлення зі звітом про оцінку нерухомого майна порушено у зв`язку з несвоєчасним направленням державним виконавцем на його адресу повідомлення про можливість ознайомлення із вказаним звітом. Крім того, вартість вищевказаного нерухомого майна значно занижена, так як оцінювачем не було здійснено візуального обстеження об`єкта оцінки та не зафіксовано його покращень.

05 квітня 2016 року він отримав повідомлення від державного виконавця, відповідно до якого у разі наявних заперечень щодо результатів оцінки, він повинен понести витрати, пов`язані із рецензуванням звіту у розмірі 500 грн, у разі несплати вказаної суми у строк до 05 квітня 2016 року, рецензування проводитися не буде.

Після ознайомлення 30 червня 2016 року з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо, що 12 травня 2016 року державний виконавець подав керівнику Запорізької філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна, що, на його думку, є порушенням вимог про рецензування звіту, оскільки матеріали виконавчого провадження містять довідку про відсутність надходження повідомлення про оскарження оцінки, в якій зазначено, що 08 квітня 2016 року на його адресу було направлено повторне повідомлення про можливість здійснення рецензування оцінки майна після авансування витрат у строк до 22 квітня 2016 року, яке він не отримував.

Зазначав, що ДП «Сетам» не виконано положення Закону України «Про іпотеку» у частині порядку реалізації арештованого майна, так як він не був повідомлений про день, час та місце проведення електронних торгів нерухомого майна і про початкову ціну реалізації майна, унаслідок чого він був позбавлений права придбати вказане майно.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації нежилого приміщення АДРЕСА_1 які відбулися 08 липня 2016 року, протокол № 182205 та свідоцтво про придбання вказаного нежилого приміщення з електронних торгів, видане ОСОБА_2 14 липня 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як боржник, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить його особистий підпис, унаслідок чого мав право у десятиденний строк оскаржити, у разі незгоди, будь-які дії державного виконавця, які вважав неправомірними. Проте ОСОБА_1 таких дій в передбачений законом строк не вчинив, а відтак погодився із законністю проведених державним виконавцем дій, у тому числі з передачею на реалізацію нежилого приміщення. Позивач належним чином повідомлявся про вартість майна, яке підлягало реалізації, йому роз`яснювалося право ознайомитися зі звітом про оцінку майна, однак позивач не просив проводити рецензування і не сплатив визначені кошти для проведення рецензування.

ОСОБА_1 , вважаючи будь-які дії, пов`язані з оцінкою реалізованого майна незаконними, у тому числі і не погоджуючись зі звітом про оцінку майна, для належного захисту порушених на його думку прав повинен був звертатися до суду із скаргою у визначеному порядку, тобто розділом VII ЦПК України 2004 року, а не у порядку позовного провадження щодо торгів.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Підставою недійсності електронних торгів є недотримання вимог закону саме в момент їх проведення, а не в момент підготовки до них. Тому дії державного виконавця при визначенні вартості арештованого майна, направленні заявки на його реалізацію не стосуються правил проведення електронних торгів та мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Позивачем не доведено, що його не було повідомлено про день та час проведення електронних торгів і про початкову ціну продажу спірного майна, що позбавило його права придбати предмет іпотеки, а відповідачі надали такі докази. ОСОБА_1 , зазначаючи про намір придбати об`єкт нерухомого майна, у будь-який момент мав можливість зупинити продаж майна шляхом сплати всієї суми боргу за кредитним зобов`язанням, однак він своїм правом не скористався.

Постановою державного виконавця від 07 вересня 2016 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 685 393 грн 26 коп. та судових витрат у розмірі 1 820 гривень та виконавчий лист повернуто до суду. ОСОБА_1 вказану постанову державного виконавця не оскаржив, отримав кошти, які залишились після реалізації майна, що свідчить про те, що його права не порушені, а реалізація майна на електронних торгах відбулась в його інтересах, так як повністю погашена заборгованість боржника перед банком, а залишок коштів боржник отримав у своє користування.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що державним виконавцем не порушено положення Закону України «Про іпотеку» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, так як на спірне майно не розповсюджуються норми права, які регулюють порядок примусової реалізації предмета іпотеки, а воно було реалізоване як арештоване майно, а не як предмет іпотеки.

Позивач вважаючи дії державного виконавця незаконними, у тому числі і не погоджуючись зі звітом про оцінку майна, для належного захисту порушених на його думку прав повинен був звертатися до суду із скаргою у визначеному розділом VII ЦПК України 2004 року порядку, а не у порядку позовного провадження.

Позивач отримав кошти, які залишились після реалізації майна, що свідчить про те, що його права не порушені, а реалізація майна на електронних торгах відбулась в його інтересах.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на електронних торгах було реалізовано іпотечне майно, унаслідок чого підлягають застосуванню спеціальні норми права, які регулюють правовідносини з іпотечним майном, тобто Закон України «Про іпотеку» та Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, які були відповідачами порушені. Державний виконавець після отримання заперечення позивача щодо звіту про оцінку нерухомого майна був зобов`язаний винести постанову про призначення рецензування звіту про оцінку майна. Проте 02 квітня 2016 року у порушення положень законодавства державний виконавець направив позивачу лист від 31 березня 2016 року, в якому зазначив, що вартість рецензування звіту складає 500 грн і у разі не оплати зазначеної суми до 05 квітня 2016 року, рецензування звіту проводитись не буде. Тобто, цим листом державний виконавець позбавив позивача можливості на призначення рецензування, враховуючи, що вказаний лист був отриманий останнім 05 квітня 2016 року.

Доводи особи, яка подала заперечення

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Реалізацією на електронних торгах права позивача на викуп спірного майна не порушено, оскільки якщо б він мав намір придбати предмет іпотеки, то міг погасити існуючу заборгованість, проте останній таких дій не вчинив. Позивачем не доведено наявність порушення, яке могло вплинути на результат проведення електронних торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні електронних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 335/8405/16-ц з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , як боржник, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить його особистий підпис, унаслідок чого мав право у десятиденний строк оскаржити, у разі незгоди, будь-які дії державного виконавця, які вважав неправомірними (пункт 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Суди, встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_1 , вважаючи будь-які дії, пов`язані з оцінкою реалізованого майна, незаконними, у тому числі не погоджуючись зі звітом про оцінку майна, для належного захисту порушених на його думку прав повинен був звертатися до суду із скаргою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України 2004 року, а не у порядку позовного провадження. Крім того, позивач належним чином повідомлявся про вартість майна, яке підлягало реалізації, йому роз`яснювалося право ознайомитися зі звітом про оцінку майна, він звернувся з заявою про проведення рецензування, проте не сплатив визначені кошти для вчинення таких дій.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-2636 цс 16.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення електронних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Тому, окрім порушення норм закону при проведенні електронних торгів, повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884 цс 15.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовано факт того, що його було повідомлено про день та час проведення електронних торгів і про початкову ціну продажу спірного майна. ОСОБА_1 , зазначаючи про намір придбати об`єкт нерухомого майна, у будь-який момент мав можливість зупинити продаж майна шляхом сплати всієї суми боргу за кредитним зобов`язанням, однак він своїм правом не скористався. При цьому зазначає про наявність коштів для придбання майна з торгів.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець після отримання заперечення позивача щодо звіту про оцінку нерухомого майна був зобов`язаний винести постанову про призначення рецензування звіту про оцінку майна підтверджують висновки судів про те, що позивач неодноразово повідомлявся про визначену експертом вартість спірного нежитлового приміщення, а 28 березня 2016 року останнім, як боржником, було надано заперечення щодо звіту з оцінки нерухомого майна. Проте ОСОБА_1 не було здійснено оплату за рецензування звіту, про необхідність здійснення якої він був повідомлений.

Отже, доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник