Ухвала

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 233/6693/18

провадження № 61-17160ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», третя особа - ОСОБА_3 , про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі - ПАТ «Донецькоблгаз») про захист прав споживачів.

З урахуванням уточнених вимог, свій позов обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , який він придбав відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 травня 2016 року. Представниками Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації, було проведено перевірку та знято показання лічильника природного газу. Позивач пояснив представникам відповідача, що наразі у будинку АДРЕСА_1 не проживає, тому газ у ньому не використовується. Наприкінці травня 2016 року позивачу стало відомо, що співробітники Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації опломбували газ на вході до його будинку. За результатами запиту позивача Костянтинівським управлінням по газопостачанню та газифікації було надано інформацію щодо використаного об`єму спожитого газу за адресою: АДРЕСА_1 , із якої убачається, що за попереднім власником будинку ОСОБА_3 борг за спожитий газ виник за опалювальний сезон 2015 - 2016 року. З наданої інформації також убачається, що за травень 2016 року (коли власником будинку вже став ОСОБА_1 ) об`єм спожитого газу склав - 3 020,00 куб. м на суму 20 774,58 грн (у травні газ для опалювання будинку не використовується). Загальний розмір спожитого ОСОБА_3 газу за шість місяців опалювального сезону (жовтень 2015 року - березень 2016 року) склав: 2 468,00 куб. м, що не може бути порівняно із об`ємом - 3 020,00 куб. м за травень 2016 року, який використаний ОСОБА_1 . За запитом ОСОБА_1 відповідач надав Акт на відключення від газопостачання споживача від 13 березня 2017 року № 018093. Ніяких попереджень про відключення позивач не отримував, більше того, будинок АДРЕСА_1 було відключено від газопостачання у травні 2016 року, тому 13 березня 2017 року ніякого відключення від газопостачання не могло відбутися. Роботи з відключення, так само як і Акт про відключення складався без споживача чи його представника. Підпис абонента в Акті про відключення є відсутнім, але замість підпису споживача мається наступний запис: «один экземпляр акта в калитке».

У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати неправомірним рішення відповідача щодо проведення нарахування заборгованості за використаний природний газ у розмірі 41 217,91 грн та відключення від системи газопостачання будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за власний рахунок підключити до системи газопостачання будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації з нарахування споживачу ОСОБА_1 заборгованості за використаний природний газ, що виникла до 03 травня 2016 року у розмірі 19 514,66 грн за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 , та з припинення газопостачання споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації за власний рахунок відновити газопостачання споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у вересні 2019 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання неправомірним рішення відповідача щодо проведення нарахування заборгованості за використаний природний газ у розмірі 41 217,91 грн та відключення від системи газопостачання будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідача за власний рахунок підключити до системи газопостачання будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд звертає увагу, що судова практика щодо спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням, поширенням такої недостовірної інформації є усталеною.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства Верховний Суд не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», третя особа - ОСОБА_3 , про захист прав споживачів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:І. Ю. Гулейков