ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1981/17

Головуючий у першій інстанції - Сова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/289/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач ОСОБА_3,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія»,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення 12875 грн страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 7300 грн страхового відшкодування, пов'язаного із заподіяною моральною шкодою та 4800 грн судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги,

місце ухвалення рішення суду - м. Мена,

дата складання повного тексту рішення суду - 03 грудня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПрАТ «СТ «Гарантія», в якому, зменшивши у подальшому позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 12875 грн страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, 7308 грн моральної шкоди та 4800 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

У мотивування заявлених вимог зазначила, що у результаті ДТП, яка сталася 11 серпня 2015 року за участю водія транспортного засобу марки «Honda Acord» ОСОБА_5, загинув її неповнолітній син ОСОБА_6 Постановою про закриття кримінального провадження від 05 жовтня 2015 року справу було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Страхове товариство «Гарантія», у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda Acord», у виплаті страхового відшкодування відмовило, що і стало підставою для її звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням від 28 листопада 2018 року Менський районний суд позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив. Стягнув з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь позивача 12875 грн в рахунок страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 7308 грн у відшкодування моральної шкоди та 4800 грн витрат на правову допомогу. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СТ «Гарантія», не погоджуючись з рішенням суду в частині відшкодування 4800 грн витрат на правову допомогу та вважаючи його в цій частині необґрунтованим, просить скасувати рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 4800 грн понесених витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що п.п. 4.1 п. 4 договору про надання правової допомоги, укладеного 18 квітня 2017 року між позивачем та ТОВ «Автопоміч», передбачено, що вартість послуг виконавця по даному договору становить 30 % від фактично отриманої суми відшкодування.

Представник відповідача вказує, що під час проведення службового розслідування по страховому випадку було встановлено, що однією з вимог ОСОБА_3 є відшкодування витрат за встановлення на могилі померлого надгробного пам'ятника вартістю 24900 грн, проте фактично на могилі був встановлений лише металевий хрест. За фактом надання потерпілою фіктивних документів товариство звернулось до правоохоронних органів із заявою про внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Зазначає, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний фіскальний чек про сплату ніби то ОСОБА_3 25 січня 2018 року через Львівське міське відділення «ПриватБанк» 4800 грн як оплату за правові послуги. Проте під час допиту у якості свідка у кримінальному провадженні остання заперечувала факт сплати нею грошових коштів, та пояснювала, що у січні 2018 року за межі Чернігівської області не виїжджала і за наявний у справі фіскальний чек нічого пояснити не може. Наведене, на думку представника, наводить на думку про сумнівність справжності наявних у матеріалах справи письмових доказів щодо оплати витрат на правову допомогу.

Крім того звертає увагу, що приєднаний до матеріалів справи згаданий вище фіскальний чек, у відповідності до вимог ст.ст. 77, 79, 89 ЦПК України, не може вважатись належним та достовірним доказом, оскільки вартість послуг виконавця по договору про надання правової допомоги розраховується у відсотковому відношенні від фактично отриманої суми відшкодування.

У наданому відзиві представник позивача, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що жодним правовим актом не встановлено заборони здійснювати платежі третіми особами, у зв'язку з чим сума 4800 грн була сплачена представником ОСОБА_3 , який проживає у м. Львові та діяв на підставі довіреності.

Представник вказує, що жодних доказів на підтвердження незаконності дій представників ОСОБА_3 відповідачем суду надано не було. Крім того, позивач пояснювала суду, що особисто грошові кошти не сплачувала, але в її інтересах та за її згодою платіж був проведений її представником.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 11 серпня 2015 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер ОСОБА_6, тому згідно з приписами ст.ст. 22, 27 Закону відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені нею витрати на поховання у розмірі 6015 грн, 6860 грн витрат на виготовлення і встановлення надгробного пам'ятника та 7308 грн моральної шкоди.

Питання розподілу судових витрат районний суд вирішив у відповідності до приписів ст.ст. 133, 142 ЦПК України, зокрема стягнув на користь позивача 4800 грн у відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та встановлення надгробного пам'ятника, відшкодування моральної шкоди не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Зі змісту договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2017 року вбачається, що ТОВ «Автопоміч» в особі ОСОБА_7 взяло на себе зобов'язання надавати ОСОБА_3 правову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором, у стягненні відшкодування із відповідальної особи по випадку ДТП, що мала місце 11 серпня 2015 року (а.с. 18). Обов'язки та права виконавця визначені п. 2 договору, зокрема, обов'язки щодо надання послуг представництва замовника при розгляді справи в суді.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Автопоміч» є м. Львів, вул. Володимира Великого, 50, офіс 30, керівником товариства є Мелех Д.О. (а.с. 21).

Згідно з профайлом адвоката Мелех Д.О. займається індивідуальною адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого 24 березня 2016 року Радою адвокатів Львівської області (а.с. 22).

Зі змісту довіреності від 13 квітня 2017 року, посвідченої секретарем Киселівської сільської ради Менського району, вбачається, що ОСОБА_3 уповноважила Мелеха Д.О., ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, які діють самостійно та незалежно один від одного, представляти її інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності при вирішенні будь-яких питань, що її стосуватимуться, вести її справи в усіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, в органах влади та управління, судових органах з усіма правами, які надані їй законом (а.с. 23). Умовами довіреності також визначений перелік і інших прав представників, що виходять за межі повноважень при розгляді справи в суді.

Матеріали цивільної справи свідчать про те, що саме адвокатом Мелехом Д.О. був складений та поданий від імені ОСОБА_3 позов до Менського районного суду, подавались відповідь на відзив, чисельні письмові клопотання, апеляційна скарга та заяви (а.с. 1-6, 67-69, 24, 25, 26, 163, 117-120, 76, 161).

07 грудня 2017 року директором ТОВ «Автопоміч» на ім'я ОСОБА_3 був виданий рахунок-фактура № 07-12/01 на оплату 4800 грн за надання правової допомоги згідно договору від 18 квітня 2017 року (а.с. 78).

Відповідно до квитанції Львівського відділення «Левандівка» Західного ГРУ АТ КБ «Приватбанк» від 25 січня 2018 року позивачем ОСОБА_3 перераховано ТОВ «Автопоміч» готівкові кошті в сумі 4800 грн (а.с. 40). Призначенням платежу зазначено «Оплата за товари/послуги за рахунком-фактурою від 07 грудня 2017 року та договором від 18 квітня 2017 року» (а.с. 77).

На підтвердження вказаної суми коштів, сплачених позивачем за отримані правові послуги, у матеріалах справи наявні розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу від 05 грудня 2017 року та акт виконаних робіт від 25 січня 2018 року, за яким вартість всіх наданих ТОВ «Автопоміч» замовнику юридичних послуг становить 4800 грн (а.с. 19, 79).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені процесуальні норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Гарантія» 4800 грн у відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені належними доказами у відповідності до приписів ст.ст. 76-81 ЦПК України.

Так, на підтвердження понесених ОСОБА_3 витрат на правову допомогу стороною позивача до районного суду були надані калькуляція вартості правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанція про грошовий переказ ТОВ «Автопоміч» у розмірі 4800 грн. Посилання скаржника про неможливість прийняття вказаної квитанції як належного доказу у справі не приймаються до уваги апеляційного суду з огляду на таке.

Зі змісту платіжного документу вбачається, що зазначені кошти перераховані ТОВ «Автопоміч» саме за отримані юридичні послуги. ОСОБА_3 у суді першої інстанції пояснювала, що особисто коштів в рахунок оплати правничої допомоги у відділенні банку у м. Львові не сплачувала, проте в її інтересах та за її згодою кошти були сплачені її представником. Зазначене повністю узгоджується з виданою позивачем довіреністю (а.с. 71) на ім'я декількох осіб представляти всі передбачені законодавством її інтереси із зазначенням відповідного переліку їх прав, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю. Обмеження повноважень представників на вчинення відповідної дії (здійснення грошових переказів від імені довірителя) у виданій позивачем довіреності не застережені.

Крім того, хоча представники Мелех Д.О., ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_11 не є самостійними учасниками справи, вони уповноважені представляти інтереси позивача, тобто їх права є похідними від прав ОСОБА_3

Наведене в сукупності дає апеляційному суду дійти висновку, що саме у відповідності до вказаної вище довіреності, тобто на законних підставах, одним із представників позивача від імені ОСОБА_3 було проведено перерахування ТОВ «Автопоміч» грошових коштів у сумі 4800 грн на оплату витрат за отримані юридичні послуги.

Колегія суддів також не приймає до уваги твердження представника ПрАТ «СК «Гарантія» про невідповідність розміру витрат на правову допомогу умовам укладеного договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2017 року.

Так, відповідно до п. 4.1 договору вартість послуг Виконавця по даному договору становить 30 % від фактично отриманої суми відшкодування. Рішенням від 28 листопада 2018 року Менський районний суд стягнув ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь позивача 12875 грн в рахунок страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника та 7308 грн у відшкодування моральної шкоди. Відповідач погодився із розміром сум відшкодування, оскільки судове рішення в цій частині ним не оскаржується.

Враховуючи загальну суму відшкодування 20183 грн, яку в подальшому фактично отримає ОСОБА_3 на виконання рішення суду, вартість правових послуг за договором, відповідно до п. 4.1, повинна складати 6054,9 грн, що є більшою від заявленої у позові та фактично сплаченої позивачем суми. Таким чином, вартість послуг на правову допомогу становить менше 30 % від суми страхового відшкодування, яку фактично отримає ОСОБА_3, що не суперечить п. 4.1 укладеного між сторонами договору. При цьому, зміст цього пункту не свідчить про необхідність для ОСОБА_3 оплатити послуги з правової допомоги тільки після фактичного отримання суми відшкодування, а лише визначає його розмір.

Апеляційний суд зважає також на приписи ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами, який має відбуватись саме при ухваленні судового рішення. Оскаржуваним судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі, тому суд першої інстанції, у відповідності до п. 1 ч. 2 наведеної норми, згідно з якою інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, дійшов правомірного висновку щодо відшкодування у повному обсязі понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4800 грн. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2019 року.

Головуючий: Судді: