Номер провадження: 22-ц/813/4/19
Номер справи місцевого суду: 494/333/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О.Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням неповнолітнього сина,

встановив:

16 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням неповнолітнього сина.

Позивач посилалась на те, що з 30 листопада 1999 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 03 квітня 2017 було розірвано. В період шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у них народився ОСОБА_5 і ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_6, які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач, з яким вона припинила з січня 2018 року спільно проживати, дітям матеріальну допомогу надає періодично. Починаючи з липня 2017 року син ОСОБА_5 навчається за індивідуальним контрактом в юридичному коледжі НУ «Одеська юридична академія» на платній основі. Загальна вартість за першій рік навчання становить 20570 грн. Оплату за навчання сина вона здійснила самостійно, а тому вважає, що відповідач за наданні синові освітні послуги повинен відшкодувати їй 50 відсотків вартості цього навчання у розмірі 10285 грн., як додаткові витрати за перший курс навчання в коледжі. На даний час вона працює медсестрою у хірургічному відділенні Березівської ЦРЛ та, крім заробітної плати, інших доходів не має, однак відповідач, який має нерухоме майно та працює слюсарем Березівського управління газового господарства, отримує щомісячно заробітну плату та добровільно не бажає відшкодувати додаткові витрати на сина. У зв'язку з вищевикладеним, просиЛА стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 10285 грн. як половину фактичного покриття витрат, понесених за оплату навчання дитини на першому курсі вказаного навчального закладу.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року узадоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням неповнолітнього сина відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторони перебували у шлюбі з 30 листопада 1999 року по 03 квітня 2018 року, після чого рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03.04.2018 року було розірвано (а.с.4,67).

Судом також встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с.5,6).

15 серпня 2017 року між НУ «Одеська юридична академія» та контрактником ОСОБА_5 і платником ОСОБА_3 укладений індивідуальний договір про підготовку фахівця №2017-О-001853-120, відповідно до умов якого остання зобов'язалась відшкодувати Університету витрати на підготовку контрактника за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста за спеціальністю «Право» за кожний рік навчання до здобуття ним цього освітньо-кваліфікаційного рівня у сумі 20570 грн. (а.с.9).

У відповідності до наданої суду квитанції до прибуткового касового ордера від 24 липня 2017 року ОСОБА_3 оплатила навчання сина ОСОБА_5 за перший курс юридичного коледжу відповідно до вказаного договору в сумі 20570 грн. (а.с.10).

Крім того, судовими наказами Березівського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року було стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання двох синів у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожного, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 березня 2018 року (а.с.34).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача на її користь половину вказаної суми, тобто 10285 грн., посилаючись на ст. 185 СК України, та на те, що відповідач повинен утримувати дитину нарівні з нею.

При цьому позивач вказувала, що син ОСОБА_5 має особливі здібності в області юриспруденції, вивчав вчену літературу, приймав участь у змаганнях по знанням юриспруденції, пройшов підготовчі курси, а тому в неповнолітньому віці виявив бажання навчатись в юридичному коледжі НУ «Одеська юридична академія». Позивач також зазначила, що для того, щоб оплачувати навчання сина, вона змушена підробляти, в неробочий час ставити громадянам уколи та капельниці. Вважає, що відповідач також повинен утримувати сина і заробляти для цього грошові кошти.

Також позивач просила врахувати, що на її утриманні додатково мається третя дитина її брата, яка є інвалідом і по відношенню до якої у неї оформлено опікунство.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказав, що він з дня розлучення з позивачкою регулярно та вчасно сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину. При цьому, заробітну плату за місцем роботи витрачає на погашення сімейних кредитів, ніякого рухомого й нерухомого майна не має, у зв'язку з чим у нього відсутня можливість сплачувати позивачці додаткові кошти на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_5.

При цьому відповідач зазначив, що у нього на утриманні мається двоє неповнолітніх дітей співмешканки від іншого шлюбу, а також й1ого мати, а тому, враховуючи його заробітну плату, він не може надавати додаткові грошові кошти на утримання сина ОСОБА_5 на період його навчання. Відповідач також вказав, що навчання сина не може вважатись особливою обставиною у розумінні ст.185 СК України, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що у відповідності до СК України, діє принцип рівності прав та обов'язків батьків; притягнення батьків до участі у додаткових витратах на дитину, а не до додаткового стягнення коштів на утримання, ставить їх обох в однакове становище, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

За змістом ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Законодавець до особливих обставин відносить розвиток здібностей дитини і, як приклад, наводять схильність дитини до музики, що викликало додаткові витрати з боку того батька, з ким проживає дитина, в необхідності придбати музичний інструмент. Схильність дитини може бути виявлена в спорті - витрати на оплату тренера, спортивного інвентарю, оренди залу, басейна тощо.

Таким чином, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

При цьому суд обгрунтовано вказав, що п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тобто, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Передбачено, що аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Також суд правильно вказав, що Декларація прав дитини, яка знайшла своє відображення в Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вказаною Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Крім того, відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Таким чином, суд обгрунтовано вказав, що виходячи з аналізу ст.185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції помилково вказав, що позивач обрала неправильний спосіб захисту, обгрунтовуючи свої вимоги ст. 185 СК України, в той час як її вимоги мають розглядатись в порядку ст. 192 СК України, як збільшення розміру стягуваних аліментів у разі зміни її матеріального стану.

Також суд свою відмову в задоволені позову обгрунтовував тим, що позивач не довела суду того, що вона понесла додаткові витрати на утримання сина, пов'язаними з її навчанням.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з того, що позовні вимоги мають розглядатись саме на підставі ст. 185 СК України, про що ставила питання позивач, оскільки вона понесла додаткові витрати на навчання неповнолітнього сина, який проявив свої здібності в галузі юриспруденції, проходив підготовчі курси, вивчав додаткову літературу, та виявив бажання навчатись в юридичному коледжі НУ «Одеська юридична академія» на платній основі.

Доказом того, що за навчальний 2018-2019 рік позивач понесла додаткові витрати у розмірі 20570 грн. підтверджуються укладеним індивідуальним договором про підготовку фахівця №2017-О-001853-120, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_3 зобов'язалась відшкодувати Університету витрати на підготовку контрактника за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста за спеціальністю «Право» за кожний рік навчання до здобуття ним цього освітньо-кваліфікаційного рівня (а.с.9).

У відповідності до наданої суду квитанції до прибуткового касового ордера від 24 липня 2017 року ОСОБА_3 оплатила навчання сина ОСОБА_5 за перший курс юридичного коледжу відповідно до вказаної в договорі суми - 20570 грн. (а.с.10).

Таким чином, на думку колегії суддів позивач довела ту обставину, що нею понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 у сумі 20570 грн.

Що стосується питання, чи повинен відповідач оплатити половину вищевказаних додаткових витрат позивачці на утримання їх сина ОСОБА_5, за період його навчання у 2018-2019 роках, у сумі 10285 грн., то колегія судів вважає за необхідне врахувати обставини справи, інтереси дитини, а також доходи і витрати як позивачки, так і відповідача у справі.

При цьому колегія суддів враховує, що на утриманні позивачки перебуває двоє рідних неповнолітніх дітей і третя дитина-інвалід свого брата, над яким позивачка є опікуном (а.с.7).

Середня заробітна плата позивачки в місяць в 2017 році складала 5302 грн. (63618,72 грн. : 12 міс.) (а.с.8).

В свою чергу, на утриманні відповідача також перебувають вказані неповнолітні діти сторін, оскільки на їх утримання за судовими наказами він сплачує щомісяця 1 прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Середня заробітна плата відповідача в місяць в 2017 році складала 2484 грн. (29813,16 грн. : 12 міс.) (а.с.24).

Крім того, відповідач має заборгованість по кредитним зобов'язанням, згідно кредитних договорів, укладених з АТ КБ «ПриватБанк» і філією Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10015/0404, на загальну суму 18345,21 грн. (а.с.73,78).

Крім того, до складу сім'ї відповідача, згідно довідки виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області №2331 від 1 серпня 2018 року, входять його мати, ОСОБА_8, 1955 року народження, та співмешканка ОСОБА_9 з двома малолітніми дітьми (а.с.72), однак відповідач не надав суду доказів того, що вказані особи знаходяться на його утриманні.

Тобто, відповідач не надав суду доказів того, що мати отримує пенсію за віком і не вказав розмір цієї пенсії, а також того, чи отримують двоє неповнолітніх дітей, які проживають на даний час з ним, аліменти від свого рідного батька.

При таких обставинах, та враховуючи вимоги діючого міжнародного і національного законодавства в галузі належного утримання неповнолітніх дітей і понесення додаткових витрат на їх утримання, про що йшлося вище, колегія суддів вважає, що відповідач має нести додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5, на період його навчання, однак не розмірі 1/2 частини цих витрат, по що просить позивачка, а в розмірі 1/4 частини, тобто у розмірі 5142,50 грн. одноразово.

При цьому колегією суддів враховано, що відповідач не тільки зобов1язаний надавати свої неповнолітній дитині додаткову допомогу на навчання, а і взмозі це здійснити у вищевказаній сумі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати, пов'язані з навчанням неповнолітнього сина,ОСОБА_5, у сумі 5142,50 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 480 грн., на розрахунковий рахунок Одеського апеляційного суду, оскільки позовні ОСОБА_3 вимоги задоволені на 50 відсотків.

Інші 480 грн. судового збору підлягають компенсації Одеському апеляційному суду за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати, пов'язані з навчанням неповнолітнього сина,ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 5142,50 грн. (п'ять тисяч сто сорок дві гривні 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 480 грн. (чотириста вісімдесят гривень), на розрахунковий рахунок Одеського апеляційного суду:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - 0031

Код класифікації доходів бюджету - 22030101

Призначення платежу - *;101.

480 грн. (чотириста вісімдесят гривень) судового збору компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.02.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра