ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5870/19 Справа № 183/5818/16 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Макаров М.О.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Приват-Агро» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Приват-Агро», третя особа Новомосковська міська рада про розірвання договору оренди земельної ділянки та за зустрічним позовом Фермерського господарства «Приват-Агро» до ОСОБА_1 , третя особа Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права на оренду земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила визнати недійсним з моменту укладення Договір оренди земельної ділянки, площею 5,910 га, кадастровий номер -02-041-0481, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, укладений 20.10.2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Приват-Агро», державна реєстрація якого здійснена державним реєстратором виконавчого комітету Новомосковської міської ради (а.с.2-3).

23 грудня 2016 року ФГ «Приват-Агро» подало до суду зустрічний позов. Просило, визнати за ФГ «Приват-Агро» право на пролонгацію оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 5,910 га, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1 № 978316, виданий 06 червня 2008 року Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області; кадастровий номер земельної ділянки :02:041:0481), відповідно до договору оренди землі № 38 від 20 жовтня 2015 року, зареєстрований у виконавчому комітеті Новомосковської міської ради Дніпропетровської області 29 липня 2016 року, індексний номер 30697853 (а.с. 33-39).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФГ «Приват-Агро», третя особа Новомосковська міська рада про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення Договір оренди земельної ділянки, площею 5,910 га, кадастровий номер -02-041-0481, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, укладений 20 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Приват-Агро», зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Новомосковської міської ради 29 липня 2016 року за індексним номером 30697853. Стягнуто з Фермерського господарства «Приват-Агро» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. В задоволенні зустрічної позовної заяви Фермерського господарства «Приват-Агро» до ОСОБА_1 , третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права на оренду земельної ділянки відмовлено (а.с. 115-123).

Не погодившись з рішенням суду, ФГ «Приват-Агро», звернулося з апеляційною скаргою. Просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення їх вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.127-133).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасовано, у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.181-187).

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.233-239).

В частині зустрічних позовних вимог судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржувались, а тому судом касаційної інстанції не переглядалось.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, враховуючи постанову Верховного Суду від 06 березня 2019 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 978316 виданим Новомосковською районною державною адміністрацією 06 червня 2008 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2008 року № 2-2348 належить земельна ділянка, площею 5,910 га, кадастровий номер :02:041:0481, розташовану на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8).

Позивач є громадянкою Російської Федерації (а.с.4-5). На підставі посвідки на постійне проживання набула право на постійне безстрокове проживання в Україні (а.с.6).

ОСОБА_1 отримала у спадщину земельну ділянку на підставі свідоцтва № 2-2348 від 31 травня 2008 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 липня 2016 року № НВ-013, 17 квітня 2009 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:041:0481, належної ОСОБА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» строком до 31 грудня 2015 року (а.с.9-10).

За відомостями, які містяться у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2016 року № 70692211, 26 липня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30697853 від 29 липня 2016 року за Фермерським господарством «Приват-Агро» зареєстровано право оренди земельної ділянки, належної позивачеві.

Підставою реєстрації права оренди вказано договір оренди землі, серія та номер 38 від 20 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Приват-Агро». Строк дії договору оренди 10 років. Розмір річної орендної плати складає 5% від нормативної грошової оцінки землі 8863,80 грн.

Відповідач надав суду копію договору оренди землі № 38, який містить інформацію, відповідно до якої 20 жовтня 2015 року в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Приват-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_2 :02:041:0481, площею 5,91 га, належної позивачеві на підставі державного акта серії ЯЕ № 978316 від 06 червня 2008 року строком на 10 років, починаючи з дати права оренди державної реєстрації відповідно до чинного законодавства. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки встановлена в розмірі 177276 грн. Розмір річної орендної плати визначено в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки на момент укладання договору 8863,80 грн. Копія договору містить відображення підпису ОСОБА_1 (а.с.42-45).

Також, відповідачем надано копію акта прийому-передачі об`єкта за договором оренди землі № 38 від 20 жовтня 2015 року, акта визначення меж земельної ділянки в натурі від 20 жовтня 2015 року, в яких вказано про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки за договором оренди площею 5,91 га та визначення меж земельної ділянки, площею 5,91 га. (а.с.46).

Представник позивача заперечуючи проти факту укладання позивачем договору, наполягав на наданні відповідачем оригіналу договору для огляду в судовому засіданні. Дане клопотання судом першої інстанції задоволено та зобов`язано відповідача надати суду оригінал спірного договору оренди. Відповідачем ухвалу суду не виконано, в судовому засіданні пояснено підстави невиконання ухвали відсутність у відповідача оригіналу договору, укладеного між сторонами. Судом за клопотанням представник позивача постановлено ухвалу, якою зобов`язано АО Відділ з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надати суду належним чином засвідчену копію оригіналу договору на адресу органу, яким проведено державну реєстрацію договору. Станом на момент розгляду справи докази суду не надані. Представник відповідача не наполягав на витребуванні доказів, пояснюючи, що для державної реєстрації передано копію укладеного договору.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач була відсутня на території України, зокрема і в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (яке вказане місцем підписання договору в наданій суду копії) станом на 20 жовтня 2015 року (а.с.75-76), позивач з 06 жовтня 2015 року виїхала на територію Російської Федерації та на територію України не поверталася.

Як вбачається з довідки голови ФГ «Приват-Агро» від 02 лютого 2017 року № 6, ФГ «Приват-Агро» по договору оренди земельної ділянки № 38 від 20 жовтня 2015 року кадастровий номер :02:041:0481, зареєстрований у Державній службі юстиції 26 липня 2016 року нарахована орендна плата за 2016 рік ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_3 у сумі 10636,50 грн., із них сплачено податків: ПДФО 18% -1914,57 грн., військовий збір 1,5% - 159,55 грн. і сплачено до бюджету 21 грудня 2016 року. Сума до сплати становить 8562,38 грн. Операції задекларовані у формі 1 ДФ на IV квартал 2016 року і отримані державною податковою інспекцією (квитанція № 2 реєстраційний НОМЕР_4 від 29 січня 2017 року) (а.с.73).

Відповідно до довідки голови ФГ «Приват-Агро» від 02 лютого 2017 року № 7, податок на землю ФГ «Приват-Агро» по земельній ділянці кадастровий номер :02:041:0481 ОСОБА_1 не сплачувався згідно ЗК України (а.с.74).

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в зустрічних вимогах, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено належними доказами факт укладання договору оренди у формі, передбаченій законодавством, волевиявлення позивача на укладання договору, згоду позивача з усіма істотними умовами договору, а надана суду копія договору та копія додатків до договору сама по собі не свідчить про його реальне укладання між сторонами, отже належним чином складений договір оренди земельної ділянки, належної позивачеві, укладений між сторонами відсутній, а правових підстав для користування відповідачем земельною ділянкою, належною позивачеві - суду не надано, що є підставою, з урахуванням проведення державної реєстрації договору, для визнання договору недійсним (нікчемним).

Враховуючи те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його державної реєстрації, він не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, що є підставою для відмови у зустрічному позові.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час звернення до суду з первісним позовом, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

За приписами ч. 1, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, недійсний договір не породжує для його сторін прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення під час його документального оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки відповідачем не доведено належними доказами факт укладання договору оренди у формі, передбаченій законодавством, волевиявлення позивача на укладання договору, згоду позивача з усіма істотними умовами договору, а надана суду копія договору та копія додатків до договору сама по собі не свідчить про його реальне укладання між сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним чином складений договір оренди земельної ділянки, належної позивачу, укладений між сторонами відсутній, а правових підстав для користування відповідачем земельною ділянкою, належною позивачу - суду не надано, що є підставою, з урахуванням проведення державної реєстрації договору, для визнання договору недійсним (нікчемним).

Скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи його на новий розгляд, Верховних Суд зазначив, що відмовляючи у задоволенні первісного позову апеляційний суд, виходив лише з того, що позивачеві за первісним позовом не може належати право власності на спірну земельну ділянку, оскільки положеннями ст. 140, 145 ЗК України та ст. 348 ЦК України встановлений спеціальний порядок припинення права власності особи на відчуження майна, яке за законом не може їй належати, залишивши поза увагою, що на момент розгляду цієї справи в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач відчужила спірну земельну ділянку самостійно або є судове рішення, яке набрало законної сили про примусове припинення прав власності на земельну ділянку за ОСОБА_1

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст. 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Проте за змістом ч. 4 ст. 81, ст. 145 ЗК України допускається, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення ці особи також мають право набувати, проте лише у спадщину, і протягом року зобов`язані їх відчужити, оскільки успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян. У разі невиконання цієї вимоги настають передбачені пунктом "д" ст. 143 ЗК України наслідки, а саме: право власності на земельну ділянку може бути примусово припинене за рішенням суду.

Ураховуючи те, що право власності відповідно до ст. 125 ЗК України виникає після одержання спадкоємцем земельної ділянки документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку "добровільного" відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Отже, за відсутності факту "добровільного" відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню.

При цьому пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативним.

Примусове відчуження здійснюється виключно на підставі відповідного судового рішення. При цьому позивачем у справах про примусове відчуження іноземцями чи особами без громадянства успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути відповідні органи прокуратури в межах повноважень, визначених законодавством України.

За таких обставин буде дотримано гарантій права власності на земельну ділянку, передбачених ст. 41 Конституції України та ст. 153 ЗК України, оскільки ніхто не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених законодавством України. Правові підстави та порядок припинення права власності на землю визначено, зокрема, ст. 143, 145 ЗК України.

При цьому правові підстави для звернення з позовом у позивача виникли внаслідок положень ст. 3,16 ЦК України, яким передбачено право звернення до суду у випадку порушення права та способи захисту права, в тому числі і визнання правочину недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що спірна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.8).

Матеріали справи не містять відомостей, що позивач відчужила спірну земельну ділянку самостійно або є судове рішення, яке набрало законної сили про примусове припинення прав власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ФГ Приват-Агро не надало відповідних доказів, що позивач не має права на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності спору про право є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише, до того, що адвокат Ямковий В.Ф. не має документів, які б посвідчували його повноваження у суді.

Однак, дані доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема Довіреністю №26АА1929059 від 30.06.2016 та Договором про надання правової допомоги №01/10-16 від 05.10.2016 року (а.с.12,13).

Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Приват-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: