Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 209/2147/16-ц

провадження № 61-24131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (правонаступник стягувача) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

стягувачі: публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль», публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,

боржники: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що судовим наказом Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2007 року

у розмірі 68 675 грн 88 коп. та судові витрати у розмірі 373 грн 38 коп.

19 листопада 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі -

ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») було укладено договір відступлення права вимоги № 114/13, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором

від 24 грудня 2007 року, який було укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4

Крім того, 19 листопада 2015 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») було укладено договір відступлення права вимоги

№ 19 К-П, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за указаним кредитним договором.

Також 19 листопада 2015 року між ТОВ «ФК Позика» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 222/ФК, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за указаним кредитним договором.

За таких обставин,ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є правонаступником

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ураховуючи викладене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило суд замінити стягувача у вказаній справі № 2н-81/2010 під час виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 травня 2010 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року у складі судді Лобарчук О. О. заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Замінено стягувача -

ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Судове рішення районного суду мотивовано тим, що заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, так як до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання та розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження. 19 листопада 2015 року між

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»,

ТОВ «ФК Позика» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено три договори відступлення права вимоги, відповідно до умов яких відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 24 грудня 2007 року, який було укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, на підставі чого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_4, а тому звернення правонаступника стягувача - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року скасовано. У задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відкрито виконавче провадження щодо виконання судового наказу, виданого 06 травня 2010 року Дніпровським районним судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у розмірі

68 675 грн 88 коп. та судових витрат у розмірі 373 грн 38 коп., тому підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні відсутні,а така заміна можлива лише у межах відкритого виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою. Посилалось на те, що за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора у зобов'язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Крім того, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватись не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям попереднього після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і у результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами державної виконавчої служби. Після укладення між первісними кредиторами і новим договорів відступлення права вимоги від 19 листопада 2015 року первісні кредитори були позбавлені права на вчинення будь-яких дій відносно кредитних заборгованостей, права за якими відступлені, а без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором

від 24 грудня 2007 року у розмірі 68 675 грн 88 коп. та судові витрати у розмірі 373 грн 38 коп.

19 листопада 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір відступлення права вимоги

№ 114/13, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 24 грудня 2007 року, який було укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4

19 листопада 2015 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір відступлення права вимоги № 19 К-П, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за указаним кредитним договором.

19 листопада 2015 року між ТОВ «ФК Позика» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 222/ФК, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за указаним кредитним договором, на підставі якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України 2004 року у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 378 ЦПК України

2004 року, заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише на стадії виконавчого провадження (під час виконання рішення суду за виконавчим листом), а і до відкриття виконавчого провадження у справі за умов настання певних обставин, що мають юридичне значення, зокрема вибуття стягувача із зобов'язання після постановлення щодо нього судового рішення.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов'язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов'язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції врахував те, що заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, так як до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання та розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження. 19 листопада 2015 року між

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»,

ТОВ «ФК Позика» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено три договори відступлення права вимоги, відповідно до умов яких відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 24 грудня 2007 року, який було укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, на підставі якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора до ОСОБА_4 З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звернення правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження відповідає вимогам

статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України 2004 року та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу районного суду, у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року, не звернув увагу на те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу, а також на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за судовим рішенням лише з тих підстав, що виконавче провадження з його виконання не відкрито та не перебуває на виконанні.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого

2018 року у справі № 199/6596/14-ц (провадження № 61-24853св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті заяви під час ухвалення судового рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеної заяви.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційнускаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року скасувати, ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк