ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/17349/16-ц

провадження № 61-37903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою адвокатом ОСОБА_4 Сергієм Олександровичем, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Сегеди О. М., та постанову апеляційного суду Одеської області від 3 травня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства.

В обґрунтування позову зазначив, що знайомий із ОСОБА_5 близько десяти років; у шлюбі вони не перебували, проте він вважав себе батьком її дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому подав відповідні заяви про визнання батьківства до органів реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей про батька до актових записів про їх народження.

Проте у подальшому він дізнався, що біологічним батьком малолітніх дітей ОСОБА_5 є ОСОБА_8 , який перебував у шлюбі з іншою жінкою, тому заперечував проти офіційного визнання батьківства.

За таких обставин ОСОБА_1 просив встановити, що він не є біологічним батьком малолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_12, а також виключити з актового запису № 346 від 26 жовтня 2010 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та актового запису № 2172 від 14 березня 2012 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Афганістану, громадянина України, як батька.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 19 січня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено.

Виключено з актового запису № 346 від 26 жовтня 2010 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_10 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виключено з актового запису № 2172 від 14 березня 2012 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_10 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком експерта від 4 листопада 2016 року, складеним за результатами проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, ОСОБА_1 не є біологічним батьком малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Також суди дійшов висновку, що їх біологічним батьком є рідний брат позивача ОСОБА_11 .

Не погоджуючись частково із таким рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, проте вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. Такі твердження обґрунтувала тим, що є дружиною ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Право на спадщину після нього має вона і троє їх дітей, проте брат ОСОБА_8 - ОСОБА_1 - вимагає передати йому спадкове майно, посилаючись на те, що за їх національними традиціями він має першочергове право на спадщину. Вважає, що подання цього позову спрямоване на заволодіння спадковим майном після ОСОБА_8 , право на яке матимуть ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у разі доведення його батьківства.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 3 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року змінено і виключено з мотивувальної частини висновки про те, що ОСОБА_8 є батьком дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення у відповідній частині, апеляційний суд виходив з того, що питання батьківства ОСОБА_8 щодо малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не стосується предмета спору у цій справі і висновки суду першої інстанції про встановлення цього факта є помилковими, тому підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

З рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року у іншій частині апеляційний суд погодився з підстав його законності та обґрунтованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року і постанову апеляційного суду Одеської області від 3 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права.

Заявник зазначає, що після ухвалення судом першої інстанції рішення ОСОБА_5 , діючи в інтересах своїх дітей, звернулася до неї із позовом про визнання батьківства ОСОБА_8 щодо малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та про визнання права власності на майно у порядку спадкування. Також ОСОБА_5 на підставі статті 135 СК України подала до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про внесення до актових записів про народження дітей відомостей про ОСОБА_8 як про їх батька.

На думку заявника, вказані обставини підтверджують, що ухвалені у цій справі судові рішення стосуються її прав і обов`язків як дружини ОСОБА_8

Вважає, що на момент подання заяви про реєстрацію себе батьком малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 достовірно знав про те, що не є їх біологічним батьком, тому відповідно до статті 123 СК України не має права оспорювати своє батьківство, що суди попередніх інстанцій не врахували.

Ухвалою Верховного Суду від 7 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , уродженець Афганістану, тривалий час проживає в Україні і у 2005 році прийнятий до громадянства України та отримав паспорт громадянина України.

З 2006 року ОСОБА_1 проживав однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 народила сина ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - сина ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 вважав себе їх батьком, тому подав до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства для внесення даних про нього як про батька до актових записів про народження дітей.

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьком вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

З висновку експерта № 106 від 4 листопада 2016 року, складеного за результатами проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, суди встановили, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжених ОСОБА_5 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Статтею 125 СК України передбачено, що у разі, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження (стаття 134 СК України).

За правилом статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України у тій же редакції визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Аналогічні положення містять статті 76, 78, 81 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним і касаційним судами.

Встановивши з висновку судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин статті 134, 136 СК України і задовольнили позов, виключивши із актових записів про народження малолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_12 відомості про те, що їх батьком є ОСОБА_1 .

Оскільки предметом спору у цій справі є оспорення ОСОБА_1 свого батьківства щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а не визнання батьківства ОСОБА_8 , апеляційний суд правильно виключив відповідні висновки з рішення суду першої інстанції як такі, що не стосуються предмета спору.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_5 , діючи в інтересах своїх дітей, звернулася до неї із позовом про визнання батьківства ОСОБА_8 щодо малолітніх Амаюна і ОСОБА_12 та про визнання права власності на майно у порядку спадкування, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій про задоволення позову, оскільки висновок суду першої інстанції, викладений у мотивувальні частині, про батьківство ОСОБА_8 щодо дітей, народжених ОСОБА_5 , апеляційним судом виключено.

Твердження ОСОБА_3 про те, що на момент подання заяви про реєстрацію себе батьком малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 достовірно знав про те, що не є їх біологічним батьком, касаційний суд відхиляє, оскільки судами попередніх інстанцій таких обставин у цій справі не встановлено, а ОСОБА_1 цей факт заперечує.

Пояснення ОСОБА_1 щодо цих обставин і його показання як свідка, надані у інших справах, не є доказами у розумінні чинного цивільного процесуального законодавства; у цій справі суд ОСОБА_1 як свідка не допитував.

Фактично доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи, згідно з якими касаційний суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення в частині виключення із актових записів про народження малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відомостей про те, що їх батьком є ОСОБА_1 , з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині і постанови апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у склад колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Дорошенком Сергієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року у частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та постанову апеляційного суду Одеської області від 3 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов