Житомирський апеляційний суд
Справа №2-219/10 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 2-219/10 за скаргою ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання неправомірними дій державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області Грабовського Вадима Петровича та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_5 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року, постановлену суддею Сташківим Т.Б. в м.Новоград-Волинський

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області Грабовського В.П.; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 р. за № 57472202 та постанову про арешт майна боржника від 19.10.2018 р. № 57472202.

В обґрунтування скарги зазначив, що 19.10.2018 р. державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-219/10 виданого 09.04.2010 р. Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_6 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №014/1843/82/138354 у розмірі 217868,54 грн., штрафні санкції в сумі 4058,97 грн. та судові витрати по 975,00 грн. з кожного на користь ВАТ «Райфайзен Банк Аваль».

Скаржник вважає, що оскільки 31.03.2010 р. розпочався строк на примусове виконання судового рішення, а стягувач всупереч вимогам закону пред'явив виконавчий лист до виконання 19.08.2018 р. - після трирічного строку на примусове виконання, постанови державного виконавця є незаконними і підлягають скасуванню.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу. В обґрунтування вимог зазначив, що строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання починає спливати з наступного дня після набрання рішенням законної сили і складає три роки. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Виконавчий лист надходив на виконання неодноразово, вперше - 23.01.2013 р., за 67 днів до спливу трирічного строку, з урахуванням переривання строку у стягувача залишився цей строк для його повторного пред'явлення, тобто до 18.01.2015 р. Тому скаржник вважає, що суд помилково вважав, що строк, який переривається, починається спочатку.

Державний виконавець надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Судове рішення вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Державний виконавець надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2010 р. задоволено позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про дострокове розірвання кредитного договору №014/1843/82/138354 від 29.09.2008 р. та стягнення в солідарному порядку кредитних коштів в сумі 28432,59 дол. США, штрафні санкції в сумі 4058,97 грн. та судові витрати.

На підставі вказаного рішення 09.04.2010 р. судом видано виконавчий лист, який за заявою Банка був прийнятий виконавчою службою до виконання. 28.01.2013 р. державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36149193. Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону його відчуження.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

12.11.2014 р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

16.11.2015 р. знову відкрито виконавче провадження ВП №49372639 по виконанню виконавчого листа № 2-219/10. Постановою державного виконавця від 19.04.2016 р. виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону.

Постановою державного виконавця від 19.10.2018 р. за заявою стягувача знову відкрито виконавче провадження ВП № 57472202 та накладено арешт на майно боржника.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувач мав можливість пред'явити виконавчий лист із часу його отримання - 09.04.2010 р. протягом трьох років, що він і здійснив 23.01.2013 р. Оскільки в подальшому строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, після його повернення стягувачу на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону, було перервано, то строк повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання згідно вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» становить три роки з дня повернення документа. Таким чином суд визнав дії державного виконавця правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до умов ст. 21 Закону (в ред. Закону 1837-VI) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені у ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом (на час виникнення спірних правовідносин), виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

У справі, яка переглядається, виконавчий лист суд видав 9 квітня 2010 року, тобто до набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк пред'явлення цього виконавчого документа до виконання повинен становити три роки з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, поширення дії норм Закону № 2677-VІ на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р. виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. В п.5 Перехідних положень цього Закону зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (ст. 47 Закону). Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Суд першої інстанції, визначаючи строк повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання до 19.04.2019 р. після його повернення стягувачу 19.04.2016 р., дійшов такого висновку на законних підставах, застосувавши норми Перехідних та прикінцевих положень (п.5) та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»№1404-VIII. Обґрунтовано відмовив скаржнику у задоволенні скарги, оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 р. за виконавчим листом, який повернутий стягувачу востаннє 19.04.2016 р., відповідає вимогам чинного законодавства, прийнята до виконання в межах повноважень держвиконавця і таким чином не порушує права та інтереси скаржника.

Так само суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про законність постанови державного виконавця від 19.10.2018р. про накладення арешту майна, що належить боржнику. Оскільки за виконавчим провадженням 2-219/10 боржником є фізична особа ОСОБА_2, а в повідомленні арбітражного керуючого Новосельцева В.П. від 10.04.2018 р. № 01-21/1678, на який посилається скаржник, зазначено, що на дату припинення діяльності ФОП ОСОБА_2 в рамках судової справи про банкрутство № 01/2218, всі вимоги кредиторів є погашеними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_5, залишити без задоволення, ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий Судді