Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/15065/14-ц

провадження № 61-32868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року у складі судді: Коваль О. А., та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 рокуу складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним картковим договором №БН/2008-08 від 12 серпня 2008 року у сумі 9 500,99 грн, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені, яка утворилась станом на 25 серпня 2014 року.

Позов мотивовано тим, що згідно з умовами зазначеного кредитного договору Банком було відкрито на ім`я відповідача кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості не більше 15 000,00 грн на термін до 30 липня 2010 року включно, під 26 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань з боку відповідача, Банк звернувся з цим позовом до суду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Короткий зміст рішень судів

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № БН/2008-08 від 12 серпня 2008 року у розмірі 9 500,99 грн, судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2015 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду міста Києва.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якого відсутні докази повідомлення належним чином про час та місце розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем не виконані договірні умови з погашення кредиту. Доводи скаржника в частині пропуска позивачем строку позовної давності колегія суддів відхилила, оскільки з боку позичальника мало місце переривання строку позовної давності, що виразилось у підписанні сторонами, в тому числі і відповідачем, 14 травня 2012 року акту звірки заборгованості, з якого слідує, що відповідач визнав факт своєї заборгованості перед Банком. При цьому, Банк звернувся до суду з цим позовом у вересні 2014 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого статті 257 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що право вимоги банку на пред`явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло у вересні 2010 року (на наступний місяць після останнього платежу за договором) та існувало в межах загального строку позовної давності до вересня 2013 року, тому звернення з позовом до суду у вересні 2014 року здійснено за межами, встановленої законом позовної давності. Суди не врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позиція інших учасників справи

Відзив від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції. Виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

У листопаді 2017 року матеріали цивільної справи № 759/15065/14-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 759/15065/14-ц передані до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ "Державний експертно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № БН/2008-08 (далі - Кредитний договір).

Згідно вказаного Кредитного договору було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 15 000 грн. 00 коп. (п. 2.1.) із розрахунком 26,00% на рік (п. 2.2.) строком до 30 липня 2010 року включно.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Станом на 25 серпня 2014 року заборгованість по картковому кредиту становить 9 500,99 грн., яка складається із заборгованості: по тілу кредиту в сумі 7784,54 грн.; за відсотками в сумі 970,39 грн.; по пені за прострочку погашення тіла кредиту в сумі 704,65 грн.; по пені за прострочку сплати відсотків в сумі 41,41 грн.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов`язання щодо погашення кредиту, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не відповідають обставинам справи.

Судами встановлено, що 14 травня 2012 року між сторонами підписано акт звірки заборгованості, з якого вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_2 становить 15 404 грн. 16 коп., а позичальник зобов`язується до 01 січня 2015 року щомісячно рівними частинами по 800, 00 грн. погасити визначену заборгованість у повному обсязі, з чим відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис у вказаному акті, проте своїх зобов`язань не виконав.

На підставі частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 березня 2019 року по справі №910/1389/18 зроблено висновок про те, що «акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу».

Отже суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повинен був, згідно договірних умов, повернути отриманий кредит не пізніше дати остаточного погашення, зазначеної у п.2.3. Договору, а саме, до 30 липня 2010 року.

Відповідно до вимог пунктів 2.5., 3.7. кредитного договору кредит підлягає поверненню позичальником щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, рівними частинами протягом останніх 6 місяців строку дії Договору. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця в останній робочий день місяця та/або в дату остаточного повернення кредиту. Проценти нараховуються з дня видачі кредиту по останній робочий місяць або дату, яка передує даті повного повернення кредиту (включно).

В силу пунктів 9.1., 9.2. Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе за цим договором зобов`язань.

Отже, з моменту закінчення строку дії договору (30 липня 2010 року) припинилося право особи на стягнення передбачених договором процентів, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив обставин та не навів висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів, пені та інших платежів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування (строку дії договору).

Отже, рішення суду апеляційної інстанції про залишення без змін заочного рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення процентів і пені є передчасним.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені постановлено без додержанням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене судове рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам та пені скасувати.

Справу № 759/15065/14-ц в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам та пені направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков