Номер провадження 2/754/921/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2016 року на перехресті вул. Братиславська та пр. Лісовий у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілемMercedes-Benz, д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Audi д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 Дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3 . В результаті ДТП автомобіль Audi отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальні збитки у розмірі 143907, 00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Після настання страхової події позивач звернулася до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в результаті процедури врегулювання виплати позивач отримав від ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суму страхового відшкодування у розмірі 49000, 00 грн. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальних збитків у розмірі 94907, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн. та судові витрати по справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.022018 року справа за єдиним унікальним номером 754/13775/17, номер провадження 2/754/2007/18, передана судді Лісовській О.В. у зв`язку із перебуванням судді Журавської О.В. на лікарняному.

21.05.2018 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив мотивований тим, що відповідно до матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про реєстрацію та довіреності, автомобіль марки Audi, модель А6 Avant, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві приватної власності UAB «FERM EN А» (код 304166702, зареєстроване за адресою Литовська республіка Вільнюс ( Paneriu g/ 54-4) ). За змістом довіреності від 16.09.2016 року довірена особа має право керувати транспортним засобом з правом виїзду за кордон, ввозити, вивозити, транспортувати транспортний засіб по територіям вказаних у довіреності країн, відповідно до законодавства цих країн, страхувати на свій розсуд транспортний засіб, отримувати від імені компанії страхову винагороду, пов`язану з транспортним засобом, проводити технічний огляд та ремонт транспортного засобу. Таким чином, UAB «FERMENA» не уповноважувало ОСОБА_2 представляти інтереси компанії в судах України у справах, які пов`язані з відшкодуванням шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, на думку представника, необхідно перевірити законність перебування автомобіля марки Audi, модель А6 Avant, реєстраційний номер НОМЕР_2 на території України, та законність ним володіння позивачем, оскільки вказаний транспортний засіб не розмитнений. Позивачем до суду надано звіт про визначення вартості матеріального збитку № 0510 від 05.10.2016 року. Відповідно до розділу 1 звіту метою автотоварознавчого дослідження оцінки є встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ AUDI Аб AVANT QUATTRO держ. № НОМЕР_2 в результаті його пошкодження. Пунктом 2.3 звіту передбачено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ. У Відповідача виникають сумніви щодо фактичного виконання ТОВ «Ю- КАР» робіт з ремонту автомобіля Позивача, у зв`язку з чим Відповідач вважає, що Позивач кошти на користь ТОВ «Ю-КАР» не сплачував. Такі сумніви обгрунтовуються тим, що відповідно до інформації отриманої з реєстру платників ПДВ (з офіційного сайту Державної фіскальної служби України) ТОВ «Ю-КАР» 31.03.2017 року анульовано реєстрацію платника ПДВ за рішенням контролюючого органу у зв`язку з відсутністю поставок та ненадання декларацій. Відсутність фактичного надходжень коштів в касу ТОВ «Ю-КАР» від ОСОБА_2 або на розрахунковий рахунок підприємства в банк можуть спростувати надані Позивачем докази щодо понесення ним фактичних витрат на ремонт транспортного засобу. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

22.05.2018 року представником позивача до суду подано Відповідь на відзив, в якому зазначено, що Позивач має довіреність від власника транспортного засобу, згідно якої, зокрема має право проводити ремонт транспортного засобу. Як зазначалося у позові, ДТП, внаслідок якої автомобілю, яким керував Позивач було завдано механічних пошкоджень. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 20.10.2016 року Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Представник вважає, що допуск до участі у справі UAB "FERMENA" є недоцільним у зв`язку з тим, що предметом позову є стягнення матеріальної шкода, яку поніс саме Позивач у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт транспортного засобу, а будь-яке рішення суду не вплине на права та обов`язки власника транспортного засобу, адже ремонтні роботи були проведені за рахунок Позивача. Крім того, Відповідач зазначає про те, що необхідно перевірити законність перебування автомобіля марки Audi, модель А6 Avant, реєстраційний номер НОМЕР_2 на території України. При цьому, Адвокат Відповідача не пояснює та не обґрунтовує доцільність таких дій, адже факт завдання шкоди автомобілю діями Відповідача не заперечується та підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 20.10.2016 року, яка набрала законної сили і ця обставина не потребує доказування. Представник відповідача посилається на те, що згідно звіту вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, визначеного за витратним підходом складає 72370,85 грн. При цьому, Відповідач не звернув уваги на той факт, що результатом звіту (ст.13, 15 г звіту) вартість відновлювального ремонту КТЗ AUDI, А6 AVANT QUATTRO реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначений за витратним підходом складає 197329,85 грн. При складанні позовної заяви, та визначення суми позовних вимог, представник позивача виходив саме з фактичного завданих збитків, які були підтверджені документально, тобто з тієї суми, яку довелось сплатити Позивачу з метою проведення ремонтних робіт автомобіля, а саме 143907, 00 грн., на підтвердження якої разом із позовною заявою до суду було надано Рахунок-фактуру №СЧ-0000051 від 17.10.2016 року, Квитанцію до прибуткового касового ордера №25 від 17.03.2017 року, Акт виконаних робіт №АТ- 0000051 від 17.03.2017 року.На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року задоволено заяву представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року задоволено клопотання представника відповідача і призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2019 року частково задоволено клопотання представника відповідача і призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

На початку судового розгляду представник відповідача просив відмовити в задоволені позову. У подальшому відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та його представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 19.09.2016 року на перехресті вул. Братиславська та пр. Лісовий у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілемMercedes-Benz, д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Audi д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

Дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3 , який допустив порушення Правил дорожнього руху, що підтверджується зібраними та дослідженими доказами, зокрема, постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Таким чином, суд вважає, що обов`язок щодо відшкодування завданої позивачу шкоди, покладається на винну особу, а саме відповідача ОСОБА_3 .

З письмових матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз».

Як зазначено у постанові Верховного Суду України № 6-725цс16 від 14.09.2016 року, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані із відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов Договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховик заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Після настання страхової події позивач звернувся до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в результаті процедури врегулювання виплати позивач отримав від ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суму страхового відшкодування у розмірі 49000, 00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 48).

Що стосується розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, то судом встановлено наступне.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 0510 від 05.10.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A6 Avant Quattro д.н. НОМЕР_2 становить 197329,85 грн. (а.с. 9-24).

Згідно до Рахунку-фактури № СЧ-0000051 від 17.10.2016 року фактична вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу склала 143907, 00 грн. (а.с. 46).

Позивачем було сплачено ТОВ «Ю-КАР» вартість робіт та вартість запчастин у розмірі 143907, 00 грн., що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 25 від 17.03.2017 року (а.с. 45).

Враховуючи те, що відповідач заперечував проти розміру шкоди, що був визначений у Звіті, судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до Повідомлення про неможливість надання висновку від 27.06.2019 року оскільки не надано для огляду об`єкт дослідження, не надано детальні кольорові фотознімки об`єкта дослідження та необхідну інформацію, яка зазначена в клопотанні, а в матеріалах справи недостатньо інформації для дачі обґрунтованого висновку, експерти повідомляють про неможливість дачі висновку.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час автомобіль відновлений, вимога про відшкодування шкоди заявлена до особи, яка завдала шкоду, а тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту у розмірі 94907, 07 грн., відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу діями відповідача ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні душевних страждань, в зв`язку із пошкодженням автомобіля, яким він володів, порушенням планів щодо відпустки, позбавлення можливості пересуватись на автомобілі, який використовувався в роботі, а також відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану майнову шкоду, у зв`язку з чим. Позивач змушений був збирати кошти для проведення відновлювального ремонту. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення завданої йому шкоди з відповідача ОСОБА_3 , а тому суд вважає позовні вимоги підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2540,07 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 990, 993, 999, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 94907, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2540, 07 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 24 вересня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська