КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 760/32804/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Укрїнець В.В.

26 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та просив стягнути з відповідача 60 000 грн. попередньої оплати за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року, 704,80 грн. копійок судового збору та 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне та не всебічне з`ясування обставин.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач відмовився від виконання доручення за відсутності підстав для одностороннього розірвання договору, тому правова підстава для отримання ним будь-яких сум за угодою про надання правової допомоги та попередньої оплати відсутня.

Зазначає, що сторони погодили різні способи розрахунків при достроковому розірванні договору залежно від суб`єкта ініціативи та підстави розірвання.

Вказує, що за відсутності підписаного сторонами Акта прийому-передачі наданих послуг та з врахуванням того, що позивачем внесено за Угодою-2 тільки суму попередньої оплати, відсутні підстави для висновку про прийняття ним наданих адвокатських послуг.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11328/2019
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначив, що відповідно до угоди про надання правової допомоги адвокат має право на дострокове розірвання угоди у випадку вчинення ОСОБА_2 дій, що ганьблять честь, гідність і ділову репутацію відповідача. Вказує, що положеннями п. 9.6 угоди передбачено обов`язок адвоката повернути позивачу невитрачені кошти, що призначалися для погашення видатків, пов`язаних з виконанням доручення, які у відповідача відсутні, а не гонорар.

Звертає увагу на те, що рішенням Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної палати КДКА Житомирської області відмовлено ОСОБА_2 у порушенні дисциплінарної справи відносно ОСОБА_3

Рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23 березня 2019 року, кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 16 червня 2016 року на даний момент не мають доказової сили у межах зазначеної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши наведені в сказі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до п. 2.5. угоди були прийняті послуги правової допомоги, надані адвокатом Морозом В.П., а тому вимога про повернення попередньої оплати за угодою є необґрунтованою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 березня 2015 року між адвокатом Мороз В.М. та ОСОБА_2 була укладена угода про надання правової допомоги № 06-03/2015, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов`язався від імені та за рахунок ОСОБА_2 надати правову допомогу у врегулюванні спірних відносин з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за договором банківського вкладу шляхом дроблення суми вкладу через укладення договорів дарування грошових коштів та включення обдаровуваних до переліку осіб на виплату Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а ОСОБА_2 зобов`язався оплатити зазначені послуги (т. 1, а. с. 10-14).

Відповідно до п. 4.1. угоди сторони домовились, що вартість послуг з надання правової допомоги щодо врегулювання спірних відносин між довірителем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» становить 10 000 гривень з кожного договору дарування грошових коштів (з депозитного рахунку), укладених між довірителем та третіми особами (обдаровуваними).

18 та 19 березня 2015 року на виконання умов угоди ОСОБА_2 було здійснено попередню оплату послуг у готівковій формі в розмірі 60 000 гривень.

На підтвердження оплати послуг позивачем надана суду копія розписки ОСОБА_3 від 18 березня 2015 року на суму 45 000 гривень (т. 1, а. с. 15).

Позивач зазначає, що було здійснено оплату в розмірі 15 000 гривень, однак підтвердження відсутнє.

ОСОБА_2 у позові підтверджує, що після оплати послуг відповідач приступив до виконання своїх зобов`язань, а саме склав та подав до Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву, за якою було відкрито позовне провадження (т. 1, а. с. 23-27).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 29-32).

Позивач зазначає, що відповідачем виконанні визначені угодою зобов`язання лише частково, тому останній має повернути йому сплачений гонорар.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 зверенувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що сторони, які підписали договір, повинні виконувати його умови належним чином.

Пунктом 2.1. угоди про надання правової допомоги визначені зобов`язання повіреного.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що адвокат ОСОБА_4 виконав зобов`язання передбачені угодою про надання правової допомоги. Здійснено юридичний аналіз договору банківського вкладу, фактичних обставин неплатоспроможності банку та можливості захисту прав позивача в судовому порядку, складено позовну заяву та подано її до суду. Приймав участь в судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва. Крім того, ним було підготовлено та направлено до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від імені ОСОБА_2 заяви щодо заміни кредитора.

ОСОБА_2 здійснена попередня оплата правової допомоги, що відповідно до п. 2.5. угоди підтверджує визнання останнім належного виконання адвокатом обов`язків за угодою.

Відповідно до п.п. 6 п. 9.3. угоди про надання правової допомоги № 06-03/2015 без дотримання умов, зазначених у п. 9.2., повірений може достроково розірвати угоду, якщо довіритель вчиняє дії, що ганьблять честь, гідність і ділову репутацію повіреного.

Встановлено, що 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 про дострокове розірвання угоди № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року на підставі п.п. 6 п. 9.2. цієї угоди, оскільки вираження ОСОБА_2 у адрес відповідача звернення «брехливий юрист» є саме вчиненням дій, що ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Підпунктом 2 п. 4.4. угоди визначено, що у випадку дострокового розірвання цього договору за ініціативою довірителя в інших випадках, а також за зустрічною ініціативою повіреного і довірителя або за ініціативою повіреного у випадках, коли це допускається відповідно до закону, повірений має право вимагати сплати гонорару в частині, що відповідає обсягу фактично виконаної повіреним роботи.

Згідно з п.п. 1, п. 9.6. угоди при розірванні угоди повірений зобов`язаний повернути довірителю, зокрема невитрачені кошти, що призначалися для погашення видатків, пов`язаних з виконання доручення.

Встановлено, що відповідачем зобов`язання за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 виконувались та ОСОБА_2 здійснювалась оплата послуг за надану правову допомогу.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності розірвання в односторонньому порядку угоди про надання правової допомоги та відповідно до останньої обов`язку повіреного повернути довірителю попередньої оплати за надані послуги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що вимога про повернення попередньої оплати за угодою є необґрунтованою правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач відмовився від виконання доручення за відсутності підстав для одностороннього розірвання договору не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Підставою для розірвання вищевказаної угоди визначено саме дій, що ганьблять честь, гідність і ділову репутацію, а не інформацію, яка принижує честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації.

У даному випадку йдеться про написання позивачем, за допомогою електронної пошти відомостей «брехливий юрист», які характеризуються негативно та образливо по відношенню до відповідача та ганьблять честь, гідність і його ділову репутацію.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність повернення коштів є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене та те, що згідно з п. 9.6. угоди відповідач зобов`язаний повернути позивачу невитрачені кошти, що призначалися для погашення видатків, пов`язаних з виконання доручення, а не гонорар.

Доказів наявності невитрачених коштів відсутні, а отримані кошти відповідачем здійснені за обсяг фактично наданої правової допомоги відповідно до угоди.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу при розгляді справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова