ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 646/7058/18-ц

провадження № 22ц/818/1157/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року в складі судді Теслікової І.І.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 вересня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що за час спільного життя вони з відповідачем зрозуміли, що не зійшлись характерами та не можуть проживати разом, фактично шлюбні відносини припинені з червня 2018 року, вони мешкають окремо, не мають спільного господарства та бюджету, дочка проживає з нею.

Зазначила, що відповідач не виконує обов'язки з утримання спільної дитини, жодним чином не допомагає, не реагує на її прохання надати матеріальну допомогу, крім одноразової сплати за перебування у дитячому садочку у розмірі 250,00 грн.

Вказала, що на її утриманні перебувають дві дочки, одна з яких від попереднього шлюбу, батько якої помер, та батьки пенсійного віку.

Зазначила, що вона працює у Харківській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» на посаді бухгалтера та її заробітна плата складає не більше 8000,00 грн.

Вказала, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Олвія-Фарм» і офіційно отримує мінімальну заробітну плату, проте їй відомо, що фактично він отримує не менше 8000, 00 - 9000, 00 грн.

Зазначила, що у листопаді 2017 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль Лада «ВАЗ-21099», який оформлено на відповідача. Проте, він володіє і користується ним самостійно.

Зазначила, що відповідач проживає у ізольованій квартирі, витрат на оренду житла не має, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, володіє рухомим майном, не має хронічних захворювань, його фактичні доходи, з яких він не сплачує податки, вдвічі перевищують офіційні.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року, у якому ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 779,50 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 05 жовтня 2018 року, з відповідною індексацією; зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. Вказала, що розмір аліментів, визначений у рішенні суду, є недостатнім для забезпечення дитини; що дитина має бажання займатися у танцювальному гуртку, проте вона не має можливості сплачувати за заняття; що усі витрати на утримання дочки несе вона самостійно; що відповідач є власником автомобіля та має у фактичному користуванні квартиру, більшу частину доходу отримує не офіційно; що надана відповідачем довідка про доходи має строк до серпня; що вона має на утриманні двох дочок та батьків пенсійного віку.

30 січня 2019 року від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав, що рішення суду є законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому посилався на те, що він постійно займається вихованням дочки; забирає її з дитячого садочка; щомісяця сплачує витрати на утримання її в дитячому садочку; купує їй одяг; іграшки за її бажанням та продукти харчування; кожну п'ятницю дочка залишається у нього. З моменту народження по теперішній час вона зареєстрована за його місцем проживання, тобто витрати за комунальні послуги за дочку також несе він. Зазначив, що він не відмовляється від додаткових витрат на дитину, якщо вони будуть документально підтверджені. Його заробітна плата дійсно складає 4000,00 грн. щомісячно; інших джерел доходу він не має. За усною домовленістю між ним та позивачем, вона залишила в своєму користуванні автомобіль ДЕО СЕНС, а він - ВАЗ 21009. Вважав, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 779, 50 грн., що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для їх дитини.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що враховуючи принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 16 січня 2015 року.

В суді першої інстанції відповідач не заперечував, що дочка фактично проживає разом з матір'ю, залишається у нього на вихідні.

З довідки про доходи ОСОБА_1 №18 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що вона працює у Харківській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг Трейд» на посаді бухгалтера та загальна сума її доходу за період з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року становить 53 437,13 грн.

Як вбачається з довідок про доходи ОСОБА_2 №08 від 20 вересня 2018 року та №9 від 08 листопада 2018 року, він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Олвія-Фарм» на посаді комірника та його дохід за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року склав 4000,00 грн. на місяць, а всього, за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року - 24000,00 грн.

З квитанцій Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 сплачено за утримання ОСОБА_3 у дитячому садочку у січні 2018 року - 172,80 грн., у лютому 2018 року 54,00 грн., у травні 2018 року 140,40 грн., у вересні 2018 року 156,60 грн., у жовтні 2018 року 336,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов'язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов'язок матері і батька.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня 2018 року - 1492,00 грн., з 01 липня - 1559,00 грн. з 01 грудня - 1626,00 грн.;тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 01 січня 2018 року 746,00 грн., з 01 липня 779,50 грн., з 01 грудня 813,00 грн.

Встановивши, що розмір заробітної плати відповідача складає 4000,00 грн. на місяць та виходячи з вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що відповідач зобов'язаний та спроможний сплачувати аліменти в розмірі 779,50 грн., вважаючи цей розмір обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доказів щодо наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких не доведено джерело походження коштів для їх оплати, позивачем не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що більшу частину доходу відповідач отримує не офіційно є безпідставними, не підтверджуються жодними належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що надана відповідачем довідка про доходи має строк до серпня, спростовуються матеріалами справи, які містять довідку про доходи відповідача від 08 листопада 2018 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач є власником автомобіля та має у фактичному користуванні квартиру, що усі витрати на утримання дочки несе вона самостійно, крім того, має на утриманні ще одну дочку та батьків пенсійного віку, не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, визначеному у позовній заяві, виходячи з розміру його доходу.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що дитина має бажання займатися у танцювальному гуртку, проте вона не має можливості сплачувати за заняття, є безпідставними, оскільки у разі виникнення необхідності у додаткових витратах на дитину, що викликані розвитком її здібностей, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами на підставі статті 185 СК України.

Крім того, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 лютого 2019 року.