ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/2626/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/335/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

ОСОБА_8 зазначив, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 червня 2007 року йому на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0887 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташована в АДРЕСА_1, та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - земельна ділянка). На земельній ділянці позивачем було споруджено незавершений будівництвом двоповерховий індивідуальний житловий будинок. 29 травня 2012 року він видав ОСОБА_5 довіреність на розпорядження земельною ділянкою, оскільки на той час у нього існувало перед останнім боргове зобов'язання за розпискою. Не зважаючи на те, що згодом борг був погашений, 25 травня 2013 року ОСОБА_5 без відома та згоди позивача продав земельну ділянку ОСОБА_9 Продаж земельної ділянки проведено за заниженою ціною та без врахування розміщеного на ній об'єкта незавершеного будівництва. Цей правочин не відповідає вимогам закону, вчинений поза волею позивача та внаслідок зловмисної домовленості його представника з другою стороною, а тому в силу ст.ст. 203, 215, 232 ЦК України він є недійсним.

За таких обставин ОСОБА_8 просив суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_5, який діяв від його імені, та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчуком В.М. (реєстраційний №903), недійсним.

Суд залучив ОСОБА_10 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_8 висловив своє волевиявлення на продаж земельної ділянки у виданій ОСОБА_5 довіреності, яка на час укладення сторонами договору купівлі-продажу не була скасована, до того ж, ОСОБА_8 не довів вчинення відповідачами оспорюваного правочину внаслідок їх зловмисної домовленості та невідповідність цього правочину вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що волевиявлення ОСОБА_8 на відчуження земельної ділянки та розташованого на ній об'єкта незавершеного будівництва було відсутнє, натомість, ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу не в інтересах довірителя, а у своїх інтересах, у зв'язку з чим оспорюваний правочин є незаконним. На думку ОСОБА_8, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

ОСОБА_9 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_5, ОСОБА_10 не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_8 був власником земельної ділянки на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 червня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №120.

29 травня 2012 року ОСОБА_8 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О., якою уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися (продати, обміняти) на умовах і за ціною на його розсуд земельною ділянкою. Довіреність була видана позивачем строком на один рік, а саме до 29 травня 2013 року.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Саварчуком В.М. (зареєстровано в реєстрі за №903), ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_8, продав земельну ділянку ОСОБА_9

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто формування волевиявлення повинно бути вільним від факторів, що могли б викривити уяву особи про зміст правочину або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутністю. Правовим наслідком укладення особою правочину з дефектом волі є недійсність цього правочину, в тому числі на підставі ст. 232 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 видав ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважив останнього розпоряджатися земельною ділянкою на умовах і за ціною на свій розсуд. У такий спосіб ОСОБА_8 висловив свою волю на продаж земельної ділянки. На час укладення відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки ця довіреність була чинною, тому ОСОБА_5 мав відповідні повноваження на вчинення оспорюваного правочину.

У справі відсутні достатні докази про те, що ОСОБА_5 вчинив правочин всупереч інтересам ОСОБА_8 та допускав настання несприятливих наслідків для довірителя через зловмисну домовленість із ОСОБА_9

Подані позивачем до суду докази, зокрема показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, письмові докази та висновок судової будівельно-технічної експертизи, достовірно не вказують на вчинення ОСОБА_8 цього правочину з дефектом волі та зловмисну домовленість відповідачів. Цими доказами не спростовано твердження відповідачів і третьої особи ОСОБА_10 про те, що на час купівлі-продажу земельної ділянки вона була вільною від забудови.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 не довів свої вимоги, внаслідок чого його позов є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Бондар О.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 20