Справа № 163/1905/19
Провадження № 2-з/163/7/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 , який є громадянином Французької Республіки, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом тимчасової, до дня набрання рішенням суду законної сили, заборони виїзду за межі України малолітньої громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі її матері ОСОБА_5 або уповноважених нею осіб без його згоди як батька дитини.

Заява подана в порядку ч.4 ст.152 ЦПК України у зв`язку із подальшим поданням позову до ОСОБА_5 про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини.

Вимоги заяви обґрунтував тим, що дочка ОСОБА_6 фактично проживає із матір`ю ОСОБА_5 в селі Хворостів Любомльського району. Він як батько від дня народження дитини постійно приймав участь у її вихованні і утриманні. Проте через погіршення відносин із матір`ю ( ОСОБА_5 ), її особистої неприязні, вона перешкоджає йому спілкуватись із дитиною і приймати участь у її вихованні. Крім цього, озвучила свій намір вивезти дитину за кордон, оскільки має відносини із громадянином Німеччини. При цьому його дозвіл на вивезення дитини за межі України згідно із пунктом 4 Правилами перетину державного кордону громадянами України не потрібен. 25.09.2019 року ОСОБА_5 повідомила про поїздку 26.09.2019 року до міста Львова, проте після цього її телефон не може отримувати вхідні дзвінки. Тому має обґрунтовані підозри вважати про цілеспрямованість намірів ОСОБА_5 виїхати разом із дитиною за межі України не лише без його згоди, а взагалі з метою переховування. Реалізація цих намірів ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду, оскільки фактично буде змінене місце проживання дитини без його відома і згоди. Вважає, що запропонований захід забезпечення позову жодним чином не порушує права дитини і в той же час унеможливить зловживання матір`ю особливим статусом дитини, батьком якої є іноземець.

Вирішуючи дану заяву, суд враховує таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які є учасниками даного судового процесу, а також інших осіб.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу чи інших осіб.

Аналіз доводів заявника про те, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову в подальшому може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, не дає підстав визнати їх обґрунтованими і співмірними, оскільки предметом майбутнього позову є визначення порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, а це лише визначення днів та годин побачень з дитино, спільного проживання, відпочинку тощо.

Крім цього, заявник у заяві зазначає про фактичне проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_5 Сам же він є громадянином Французької Республіки, місце проживання зареєстроване у місті Варшава Республіки Польща.

Із наведеного слід дійти висновку, що запропонований заявником захід забезпечення позову безпосередньо буде стосуватись і самої ОСОБА_5 , оскільки вона здійснює постійний догляд за дитиною і це є очевидним навіть з огляду на вік дитини (лише 1 рік 8 місяців).

Таке обмеження у свободі пересування, права вільно залишати територію України в силу ст.33 Конституції України є неприпустимим.

Вичерпний перелік підстав для обмеження у праві виїзду з України наведений у ст.6 "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Зазначені заявником в заяві обставини не підпадають під жодну із зазначених в цьому Законі підстав.

На виконання вимог ст.3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 затверджені Правила перетинання державного кордону України громадянами України (далі - Правила).

Пунктами 3, 4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку.

За загальним правилом, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Підпунктами 2-4 пункту 4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків, зокрема, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску.

Прийняття такого положення перш за все обумовлене явною утрудненістю отримання від батька іноземця дозволу на виїзд дитини за межі України.

У даному ж випадку виїзд дитини за межі України заявник фактично ставить в залежність не від настання певних об`єктивних чинників, а від власного волевиявлення, що, на думку суду, не може бути адекватним заходом забезпечення позову.

У свою чергу, застосування такого заходу забезпечення в межах майбутнього позову виключає навіть можливість отримання матір`ю дозволу на виїзд дитини за кордон в судовому порядку, що прямо призведе до порушення прав самої дитини.

З наведених мотивів у їх сукупності суд відмовляє у задоволенні заяви за її безпідставністю.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом тимчасової, до дня набрання рішенням суду законної сили, заборони виїзду за межі України малолітньої громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі її матері ОСОБА_5 або уповноважених нею осіб без його згоди як батька дитини відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її складення.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя С.С.Чишій