Провадження № 2/127/2357/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.09.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В.В.,

за участі секретаря - Горденко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на підставі договору дарування на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданої організацією здійснюючою експлуатацію житлового будинку, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 та його донька - ОСОБА_2 , однак вона не проживає в зазначеній квартирі з 2013 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться, що створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, оскільки на відповідача нараховуються комунальні платежі і це перешкоджає отримати субсидію, що й стало підставою для позивача звернутись до суду з даним позовом та просити суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві. Щодо винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб порталі судової влади. та судовою повісткою.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування від 07.02.2004 року (а.с.11).

Довідкою Вінницької міської ради «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що за ОСОБА_1 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки з місця проживанн про склад сім`ї та реєстрацією від 29.08.2018 року за №3604 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , та його донька - ОСОБА_2 , яка не проживає з 01.09.2017 року по 01.05.2018 року, згідно акту (а.с.9).

Як вбачається із Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні, складеного та підписаного сусідами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підписи яких посвідчено керівником житлово-експлуатаційного підприємства «Бокуд», за № 1138 від 22.08.2018 року, ОСОБА_2 фактично не проживає в АДРЕСА_1 починаючи з 01.09.2017 року (а. с. 10).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.9-10), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача, як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягають залишенню за ним..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_3 .

Суддя: