РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4431/18

провадження у справі №2/0285/285/19

20 лютого 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, -

встановив:

26.11.2018 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. У позові посилається на те, що вона є власником 17/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Житомирська, 41, м. Новоград-Волинський. У її квартирі зареєстровані та проживають з нею діти та її колишній чоловік. Посилається на те, що колишній чоловік всупереч її волі проживає у її власній квартирі, що порушує її право власності на нерухомість. Відповідач сам не бажає виселятися, а тому позивач просить суд виселити відповідача та зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову.

Представник третьої особи ОСОБА_3, поклалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником 17/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Житомирська, 41, м. Новоград-Волинський, що підтверджується копією договору дарування (а.с. 9-10).

У вказаному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їхні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 15).

29.06.2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 5).

Батьком дітей позивача є відповідач, що сторонами не оспорюється та підтверджується показами у судовому засіданні та свідоцтвом про народження (а.с. 7).

Ч. 1 ст. 156 ЖК передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У свою чергу, ч. 4 ст. 156 ЖК зазначає, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У судовому засіданні було встановлено, що відсутні підстави для виселення, передбачених ст. ст. 116, 157 ЖК, а саме, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ст. 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27.05.2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 09.12.2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63).

Керуючись ст. ст. 3, 12, 206, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 22.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Коцюба