КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 761/20415/14-ц

27 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., вивчивши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, про відкриття провадження у справі, постановленої під головуванням судді Волошина В.О., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження уцивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 05 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року про відкриття провадження у справі та постановити нову, якою направити справу до Подільського районного суду м. Києва.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачу ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті апеляційного провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вже неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на ухвалу про відкриття провадження у справі.

Так, 10 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 1, а.с. 159-160).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, копію якої ОСОБА_1 отримав 27.03.2015 року, однак недоліки зазначені судом не усунув (т. 1, а.с. 169).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 1, а.с. 172-173).

10 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 1, а.с. 186-189).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 1, а.с. 195).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року залишено без змін ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року (т. 1, а.с. 238).

28 січня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 1, а.с. 205-206).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 1, а.с. 215).

25 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 2, а.с. 1-4).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 2, а.с. 10).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року залишено без змін ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року (т. 2, а.с. 43).

28 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 2, а.с. 54-56).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 2, а.с. 62).

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року залишено без змін ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року (т. 2, а.с. 84-87).

12 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 знову звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 2, а.с. 93-94).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 2, а.с. 97).

18 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 знову звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 2, а.с. 167-169).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 2, а.с. 172).

09 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 знову звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження (т. 2, а.с. 175-177).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 2, а.с. 181-182).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 неодноразово подавав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, про відкриття провадження у справі, і судом апеляційної інстанції неодноразово відмовлено відповідачу ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційними скаргами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Частина 3 цієї статті встановлює, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово подавав апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, про відкриття провадження у справі, слід відмовити.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 зацікавлений у затягуванні розгляду справи в суді першої інстанції.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн. На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, про відкриття провадження у справі, постановленої під головуванням судді Волошина В.О., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф в сумі 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. за реквізитами: одержувач - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: НОМЕР_1, код отримувача (ЄДРПОУ) 38004897, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Боржником відповідно до цієї ухвали є відповідач ОСОБА_1 .

Стягувачем відповідно до цієї ухвали є Державна судова адміністрація України (код ЄДРЮОФОПГФ 26255795, м.Київ, вул. Липська, 18/5).

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала апеляційного суду в частині стягнення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 27 вересня 2019 року.

Суддя: