КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/13349/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2085/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2.

Зазначила, що у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, однак, тривалий час в спірній квартирі не проживають.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування квартирою квартири АДРЕСА_2.

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.

Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.

Визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 по 183 гривні 70 копійок судового збору з кожного.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 4 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_7, ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2017 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27 червня 2007 року (а.с. 5).

Також з матеріалів справи вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6 (а.с.6).

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі тривалий час не проживають в квартирі, вселитися не намагалися, переїхали до Швеції, а їхреєстрація у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати її право власності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що відповідачі належним чином не були повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово, проте, повідомлення повертались за закінченням встановленого терміну зберігання або отримувалися ОСОБА_5, яка пояснювала, що відповідачі у спірній квартирі тривалий час не проживають. Іншої адреси свого проживання відповідачі суду не повідомляли. У зв'язку із неявкою відповідачів в судове засідання, судом першої інстанції прийняте по справі заочне рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного ( без невиправданих зволікань ) судового захисту.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції було неповно з'ясовані обставини справи, у зв'язку із чим суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідачі з 2005 року в спірній квартирі не проживають, оскільки виїхали за межі України у Швецію.

В суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили, що дійсно проживають з 2005 року у Швеції, але щороку приїжджають в Україну.

Як вбачається з пояснень відповідачів та показів свідків, допитаних в апеляційному суді, відповідачі постійно проживають у Швеції, в Україну приїжджають раз у чотири-шість місяців на два тижні у відпустку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами скаржника, що такі дії відповідачів свідчать про збереження за ними права користування спірною квартирою, оскільки періодичні відвідування квартири позивача (двічі на рік) не дають підстав вважати, що зазначене житло є їх постійним місцем проживання. Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 15 березня 2000 року, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Також судом встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідачі мають посвідку на постійне проживання в Швеції, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_6, має номер шведської громадянської реєстрації та проживає у Швеції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді