Номер провадження: 22-ц/813/6065/19
Номер справи місцевого суду: 520/1164/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В., повний текст рішення складено 23 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2014р. Також, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 р. з відповідача були стягнуті аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 643 гривні, щомісяця, починаючи з 19 червня 2014року та до досягнення сином повноліття. Проте, з часу стягнення аліментів та по даний час відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 15046,16 гривень, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року за період з 19 червня 2014 року по 10 травня 2016 року в розмірі 15046 гривень 16 копійок та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 19 червня 2014 року по 20 січня 2019 року в розмірі 6426 гривень 26 копійок.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року у справі №520/7327/14-ц за період з 19 червня 2014 року по 10 травня 2016 року в сумі 15046 гривень 16 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року у справі №520/7327/14-ц за період з 19 червня 2014 року по 20 січня 2019 року в сумі 6426 гривень 26 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що суд помилково зазначив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів для вирішення питання про розстрочку заборгованості, але при цьому незрозуміло чому довідка про зарплату відповідача та свідоцтво про народження його дитини не є на думку суду належними та допустимими доказами та підставами для встановлення порядку виконання рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2004 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 643 гривні, щомісяця, починаючи з 19 червня 2014 року, до настання повноліття дитини та на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 643 гривні, щомісяця, починаючи з 19 червня 2014 року, до настання повноліття дитини.

На виконання зазначеного рішення Київським районним судом м. Одеси 28 січня 2015 року було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Гуменюком В.В. від 28 лютого 2017 року виконавчий документ №520/7327/14-ц на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу. Також було встановлено, що станом на 19 червня 2016 року заборгованість по аліментам становить 15046 гривень 16 копійок.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам (АСВП 46690117) від 28 лютого 2017 року, складеного державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Гуменюком В.В. заборгованість відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складала 15046,16 гривень.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачем не подано жодних заперечень щодо розміру заборгованості, яка визначена державним виконавцем, тобто зазначену суму заборгованості він фактично не оспорює.

Більш того, відповідно до журналу судового засідання у суді першої інстанції представником ОСОБА_2 , було зазначено, що суму заборгованості визнають в повному обсязі, однак наполягають на розстрочки протягом 18 місяців (а.с. 47-48).

Суд апеляційної інстанції враховував що у відповідності до ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд задовольняє позовні вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на однобокість, упередженість оскаржуваного рішення, прийнятого з перевищенням повноважень, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, ігнорування наданих скаржником документів, а також порушення норм матеріального та процесуального права, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 вересня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець