Постанова
Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 751/5541/17

провадження № 61-14689св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017 року у складі судді Янцовської Т. М. та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що у період служби у добровольчому корпусі виконувала обов`язки солдата парамедика в районах с. Водяне, с. Піски, с. Опитне Донецької області, які розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р включені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Встановлення цього юридичного факту необхідно їй для набуття відповідного правового статусу для отримання соціальних пільг та гарантій, передбачених для учасників бойових дій Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про боротьбу з тероризмом». На сьогоднішній день законодавчо не врегульована процедура встановлення факту участі та надання статусу учасника бойових дій громадян, які брали участь у військовому конфлікті на боці сил антитерористичної операції (далі АТО) на сході України у складі добровольчих військових формувань, що не увійшли до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Участь добровольчих формувань в антитерористичній операції на боці сил АТО, у тому числі Добровольчого Українського корпусу «Правий Сектор» (далі ДУК «Правий Сектор»), не заборонена.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт її безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції в зоні її проведення в Донецькій та Луганській областях у період із 10 вересня по 02 грудня 2015 року, у складі ДУК «Правий Сектор».

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017року заяву задоволено. Встановлено факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях під час проведення АТО в зоні її проведення в Донецькій та Луганській областях у період із 10 вересня по 02 грудня 2015 року у складі Добровольчого Українського корпусу «Правий сектор».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця була членом ДУК «Правий сектор», яке не ввійшло до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, що є обов`язковою умовою, визначеною на рівні закону, а саме пункту 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для надання статусу учасника бойових дій у визначеному законодавством порядку, що вказує на відсутність можливості заявниці встановити відповідний факт у порядку, передбаченому законодавством, але від яких залежить виникнення прав заявниці на отримання відповідних соціальних виплат, а отже, враховуючи, що за цих обставин законом не визначено іншого порядку встановлення відповідних фактів, у розумінні вимог статті 3, частини другої статті 256 ЦПК України 2004 року та в площині дії статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відсутні жодні перешкоди на звернення заявника до суду із цією заявою та розгляд її судом у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження. Факт участі в бойових діях, перебування в зоні АТО із 10 вересня по 02 грудня 2015 року у складі ДУК «Правий сектор» підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які перебували в зоні АТО, відвідували восени 2015 року ДУК «Правий сектор», де приймала участь у бойових діях заявниця, довідкою ДУК «Правий Сектор» № 0018 без дати. Оскільки зі сторони держави відсутні обмеження або заборона щодо участі ДУК «Правий сектор» під час АТО в районах її проведення на стороні сил АТО, суд вважав за встановлене участь заявниці у бойових діях під час проведення АТО у складі ДУК «Правий сектор».

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту участі ОСОБА_1 в бойових діях із 10 вересня по 02 грудня 2015 року у складі ДУК «Правий сектор», а доводи апеляційної скарги, що справа не могла розглядатися в порядку окремого провадження не заслуговують на увагу, оскільки це питання вже було предметом дослідження та ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 вересня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2017 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року, скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 звернулась про встановлення факту перебування в зоні АТО, а не із заявою про встановлення їй статусу учасника бойових дій.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У березні 2018 року Міністерство оборони України подало до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та залишити заяву без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що справа не могла розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки в заявника фактично виникає спір про право, a саме отримання пільг встановлених для учасника бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Як убачається зі змісту заяви та матеріалів справи заявником не вжито усіх необхідних дій для врегулювання спору у досудовому порядку. ОСОБА_5 перебувала у ДУК «Правий Сектор», який не перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Міністерства оборони України, Збройних Сил України, до повноважень Міністерства оборони України не входить керівництво АТО, а тому Міністерство оборони України не могло бути зацікавленою особою у цій справі.

У липні 2018 року Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції подала пояснення, згідно з якими Служба могла б винести на розгляд міжвідомчої комісії документи про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 лише після їх розгляду відомчою комісією та встановлення нею наявності спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання. Станом на сьогодні ДУК «Правий сектор» не включений до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Служба не бере участь у правовідносинах у яких заявник просить встановити юридичний факт (не є суб`єктом несення обов`язку виконання рішення суду), тому не може виступати заінтересованою особою у справі. У разі підтвердження у судовому засіданні факту залучення керівництвом АТО ОСОБА_1 та її безпосередньої в ній участі, вказаний факт може бути встановлений судом у разі якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який це посвідчує, що підтверджується судовою практикою в аналогічних справах, зокрема ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року у справі № 6-25896ск15.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що рішення суду про встановлення юридичного факту її участі у бойових діях у складі добровольчого формування є єдиним державним документом, офіційно підтверджуючим участь в АТО.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню із закриттям провадження у справі.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції від 01 липня 2017 року, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону № 3551-XII Кабінетом Міністрів України затверджено Порядокнадання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою від 20 серпня 2014 року № 413 (далі Порядок), який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб.

Абзацом третім пункту 2 Порядку (тут і далі у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що Статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі комісія);

міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі міжвідомча комісія), у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Пунктами 6, 7, 9 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200 (далі Положення) (тут і далі у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі в бойових діях), затвердженого на виконання Закону № 3551-XII і Порядку, встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини НОМЕР_1 , або командувань видів Збройних Сил України залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.

Комісії приймають рішення щодо визнання таких громадян учасниками бойових дій на підставі документів, перелік яких відповідає вищезазначеному переліку, встановленому пунктом 4 Порядку (підпункт 5 пункту 11 Положення).

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 11 Положення).

Не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення й Закон № 3551-XII.

Разом з тим відповідно до пункту 14 Положення у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами (аналогічна норма міститься у пункті 15 Положення в чинній редакції).

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256259 ЦПК України (тут і далі положення зазначених норм у редакції, чинній на час ініціювання ОСОБА_1 цієї заяви).

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі у бойових діях необхідне їй для отримання статусу учасника бойових дій. На підтвердження цього факту заявник послалася на наявність свідків, які разом з нею брали участь в АТО, довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. При цьому до комісії, уповноваженої розглядати матеріали про визнання осіб учасниками бойових дій (у тому числі й такі докази, як показання свідків), ОСОБА_1 не зверталася.

З аналізу норм Порядку та Положення вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Під час вирішення комісією питання про надання особі статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які ОСОБА_1 послалася, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту її участі у бойових діях.

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навела обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує її участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.

Зазначення у пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-284цс19.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про належність розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, то оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони Українизадовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 січня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко