Справа № 149/1071/16-ц
Провадження № 22-ц/801/389/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуСправа № 149/1071/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником ОСОБА_5, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 грудня 2018 року у м. Хмільнику суддею цього суду Войнаревичем М. Г.,

В С Т А Н О В И В:

Під час розгляду вказаної справи судом апеляційної інстанції з'ясовано, що ця справа розглядалася Хмільницького міськрайонним судом Вінницької області(далі - суд) майже два роки сім місяців.

Відповідно до положень ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення(ч.10 ст.262 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 157 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод(далі - Конвенції), яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і є частиною національного законодавства, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом справи упродовж розумного строку.

Зазначені норми процесуального права та Конвенції місцевим судом порушено, тому апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, з огляду на вказані положення ст. ст. 262, 385 ЦПК України вимушений відреагувати на такі порушення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. звернулась до суду з позовом 06.05.2016, проте рішення по результатах розгляду справи судом першої інстанції було ухвалено лише 05.12.2018, тобто через два роки і майже сім місяців після звернення позивача до суду. При цьому ухвали про продовження строку розгляду справи судом першої інстанції не постановлювалося.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями(том 1 а.с. 65) вказаний позов у день його надходження, тобто 06.05.2016 розподілено до розгляду судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Войнаревичу М.Г., який на порушення передбаченого ч.4 ст.122 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) трьох-денного строку з дня надходження заяви до суду питання про відкриття провадження у справі не вирішив, а вирішив його лише 12.05.2016, постановивши ухвалу про відкриття провадження у справі і про призначення її до розгляду (том 1 а.с. 66).

При цьому суддя повністю проігнорував положення ч.3 цієї ж норми процесуального права про те, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, не зробивши відповідного запиту.

В ухвалі суду від 12.05.2016 про відкриття провадження у справі зазначено, що суд ухвалив направити особам, які беруть участь у справі, копію ухвали, а відповідачу направити копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, однак якої конкретно ухвали та позовної заяви не вказано, що дає підстави для висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів дотримання судом положень ст.127 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) про те, що після відкриття провадження у справі суд невідкладно надсилає особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття провадження у справі , а також що одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

З журналу судового засідання від 16.06.2016, його технічного запису та інших матеріалів справи вбачається, що суд під головуванням судді Войнаревича М.Г. на порушення вимог ст. 130 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) у попередньому судовому засіданні не з'ясував чи не бажають сторони передати справу на розгляд до третейського суду; не уточнив позовні вимоги, заперечення проти позову; не визначив факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; не з'ясував, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; належним чином клопотання позивача та її представника про виклик свідків не вирішив, оскільки ні усно, ні письмово ухвалу з цього приводу не постановив, а обмежився лише обговоренням цього питання; чітко не визначив час судового розгляду, вказавши спочатку 9 год. 15-20 хвилин 24.06.2016, а потім 9 год. 30 хв. того ж дня, що призвело до того, що суд в своїй ухвалі визначив час судового розгляду 9 год. 30 хв. 24.06.2016, а секретар судового засідання повідомила сторін під розписку та послала їм повістки на 9 год. 20 хв. вказаної дати(том.1 а.с. 112-114). Згідно довідки секретаря судового засідання Паламарчук Л.В. в призначене на 9 год. 20 хв. 24.06.2016 судове засідання сторони не з'явились(том. 1 том. 115 ).

При постановлені у попередньому судовому засіданні 16.06.2016 ухвали судом порушено норми процесуального права щодо порядку її постановлення.

Так, згідно з ч.2 ст.208 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до частин 4, 5 та 6 ст. 209 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до журналу судового засідання. Ухвали, постановлені в судовому засіданні, оголошуються негайно після їх постановлення. Будь-яких виключень з цих правил чи чи особливого порядку постановлення ухвал у попередьному судовому засіданні положення ст. 130 цього ж кодексу, які регулюють порядок вирішення питань у такому засіданні, не містять. Разом з тим із журналу судового засідання та його технічного запису вбачається, що суддя Войнаревич М.Г. постановив 16.06.2016 ухвалу про закінчення попереднього судового засідання та призначення справи до розгляду окремим процесуальним документом без виходу до нарадчої кімнати та не оголосив її, що є порушенням вказаних норм процесуального права.

Нехтування нормами процесуального права, які регулюють провадження у справі до судового розгляду (глава 3 розділу111 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції)), призвело до неодноразових відкладень розгляду справи та оголошення у ній перерв і як наслідок - до безпідставного затягування розгляду справи протягом строку, встановленого законом.

При цьому з журналу судового засідання, його технічного запису та інших матеріалів справи вбачається, що суд ототожнив такі процесуальні дії як відкладення розгляду справи та оголошення у ній перерв, оскільки вчинив їх без урахування визначених ст.ст.169, 191 ЦПК України(в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) відповідних підстав для таких дій, після відкладення розгляду справи, не завжди розпочинав розгляд справи спочатку(ч.6 ст. 191 ЦПК).

Сторони та їх представники неодноразово у судові засідання не з'являлись, в тому числі кілька разів поспіль, однак суд не застосував визначені ст. 169 ЦПК України наслідки неявки у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, чим порушив вимоги цієї норми процесуального права та строки розгляду справи. Наприклад, сторони та їх представники не з'явились у судові засідання 31.01.2017, 14.02.2017, 03.03.2017, 16.03.2017, 22.03.2017, 29.03.2017, 19.04.2017.

Хоча висновок експерта, призначеної судом 26.04.2018 експертизи, надійшов до суду 27.08.2018(том 2 а.с.196), суд постановив ухвалу про відновлення провадження у справі лише 16.10.2018(том 2 а.с.203). При цьому будь-яких причин, які б слугували підставою для такого тривалого не вирішення судом питання про відновлення провадження у справі, матеріали справи не містять.

Наведені обставини свідчать про безпідставне затягування та невжиття суддею Войнаревичем М.Г. заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є не тільки процесуальним порушенням, а й підставою дисциплінарної відповідальності судді.

Крім того цим суддею допущені інші порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.

Так, задовольняючи оскаржуваним рішенням вимоги позивача, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 151, 629, 1047, 1049, 1212-1214, 1216, 1218, 1268 ЦК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір про створення спільної власності на будівлю для спільного зайняття підприємницькою діяльністю та позивачем було передано кошти в сумі 53 600 доларів США під розписку, для будівництва даної будівлі, однак, ОСОБА_6 умов договору про створення спільної підприємницької діяльності не виконала, а тому кошти отримала не для створення спільної сумісної власності, а саме з моменту передання грошей уклала договір позики. Відповідач, як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину, а також перейняла усі права та обов`язки (спадщини) від фізичної особи, після смерті матері ОСОБА_6, зобов'язана повернути позивачеві кошти, отримані її матір'ю.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки він дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема ст. ст. 151, 1047, 1049, 1212-1214, 1216, 1218 ЦК України, адже суд не навів підстав для застосування саме цих норм права та не мотивував, чому дійшов висновку, що вони регулюють спірні правовідносини, чим порушив положення ст.ст. 263-265 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості рішення, його змісту та питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення. Суд також не мотивував яким чином впливають вказані роз'яснення Верховного Суду України щодо визнання правочинів недійсними на вирішення судом спору, предметом якого є стягнення коштів, переданих у спільне володіння учасників простого товариства, у справі, в якій вимоги про визнання правочину недійсним, взагалі не заявлялись.

Згідно з п.1 ч.5 ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збори суддів серед іншого обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов'язковими для суддів та працівників цього суду.

Враховуючи вищезазначене, а також положення ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо повноважень зборів суддів, апеляційний суд вважає за необхідне про вказані вище порушення норм процесуального права суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Войнаревичем М.Г. довести до відома зборів суддів цього ж суду для обговорення питання щодо роботи вказаного судді та прийняття з цього питання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 262, 385, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Довести до відома зборів суддів Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області про допущені при вирішенні вказаної цивільної справи порушення норм матеріального та процесуального права суддею цього суду Войнаревичем Михайлом Григоровичем.

Ухвала набирає законної сили із дня її постановлення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана особою, якої вона стосується, до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання її повного тексту.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко