РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14242/19

Провадження № 22-ц/4815/1273/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2019 року (постановлену у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

26 липня 2019 року ТзОВ "Автокредит Плюс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності (приватна спільна часткова (1/4)).

Заява мотивована тим, що відповідачем протягом тривалого часу не виконувалися умови кредитного договору та допускалися прострочення внесення чергових платежів.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2019 року в задоволенні заяви ТзОВ "Автокредит Плюс" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заходи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, є неспівмірними з позовними вимогами.

Не доведено об`єктивних підстав реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

21 серпня 2019 року ТзОВ "Автокредит Плюс" подано до суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та задовольнити заяву про забезпечення позову ТзОВ "Автокредит Плюс".

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконує свої зобов`язання за договором фінансового лізингу, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТзОВ "Автокредит Плюс" в розмірі 292 707,02 грн.

ОСОБА_1 навмисно переховує предмет лізингу та не виходить на зв`язок з ТзОВ "Автокредит Плюс".

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч.1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову ТОВ "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є стягнення боргу за договором фінансового лізингу № VO00F!00000027 від 07.02.2016 року у розмірі 292 707,02 грн.

Предметом укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № VO00F100000027 від 07.02.2016 року є автомобіль марки "Daewoo Leganza", р.н.з. НОМЕР_1 .

Квартира, на яку просить накласти арешт позивач, не є предметом укладеного між сторонами договору, окрім того, не належить відповідачу на праві особистої приватної власності. ОСОБА_1 належить 1/4 частина квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: "Стретч проти Сполученого Королівства", "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Ґаші проти Хорватії" від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема інших співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції правильно встановлено неспівмірність заходу забезпечення позову позовним вимогам, а також відсутність об`єктивних підстав, що свідчили б про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про забезпечення позову.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2019 року.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук