Справа № 459/2164/18
Провадження № 2/459/145/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Сиванич У.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Червоноградський ринок» (треті особи на стороні позивача: Сокальська районна профспілкова організація працівників державних установ, Первинна профспілкова організація КП «Червоноградський ринок», третя особа на стороні відповідача: директор КП «Червоноградський ринок» Воєвода Сергій Георгійович) про визнання незаконним та скасування наказу директора КП «Червоноградський ринок» №208-к від 13.06.2018 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

16.07.2018 року позивачка звернулась у суд з зазначеним позовом, у якому з врахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог, поданої до суду 06.08.2019 року, просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ КП «Червоноградський ринок» №208-к від 13.06.2018 року, яким її звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП; 2) поновити її на посаді контролера ринку в КП «Червоноградський ринок»; 3) стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог послалась на те, що вона перебувала у трудових відносинах з КП «Червоноградський ринок», однак оскаржуваним наказом її було звільнено із займаної посади контролера ринку на підставі п.1 ст.40 КЗпП. Вважає, що звільнення з посади було здійснене з порушенням процедури, передбаченої трудовим законодавством, оскільки таке відбулося без згоди первинного профспілкого комітету КП «Червоноградський ринок», членом якого вона є. Стверджує, що в порушення вимог ст.ст.49,49-2 КЗпП роботодавцем станом на день її звільнення не надано інформації щодо наявності вільних вакантних посад. Також зазначив, що при звільненні відповідачем не було враховане її переважне право, передбачене статтею 42 КЗпП, на залишення на роботі. На її думку, вищенаведене свідчить про незаконне звільнення її із займаної посади та є підставою для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справа перебувала у провадженні судді Кріля М.Д..

Ухвалою від 17.07.2018 року провадження у даній справі відкрито та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

06.08.2018 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням представника відповідача.

10.08.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Зокрема стверджує, що позивача було повідомлено про майбутнє звільнення, при цьому також запропоновано вакантну посаду прибиральника території, проте останній відмовився. Також додав, що з дня попередження позивача про вивільнення до дня розірвання з ним трудового договору посади не пропонувалися, так як, вакансії, на той час, були відсутні. Стосовно доводів позивача щодо його звільнення всупереч відмови у наданні згоди на це профспілки, вказав, що через те, що відмова профспілкового органу була необґрунтованою, як того вимагають приписи ч.7 ст.43 КЗпП, ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», роботодавець скористався своїм правом на звільненням працівника без згоди виборного органу профспілки. Вважає також безпідставними посилання позивача як на підставу позову твердження про його переважне право перед іншими контролерами на залишення на роботі через те, що працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

10.09.2018 р. до суду надійшло пояснення до позовної заяви третьої особи на стороні позивача первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Червоноградський ринок», у якому зазначено про грубі порушення трудового законодавства при звільненні позивача із займаної посади.

Разом із тим 10.09.2018 р. через канцелярію суду було надано пояснення до позовної заяви третьої особи на стороні позивача Сокальської районної профспілкової організації працівників державних установ, у якій йдеться про те, що профспілка отримала подання директора КП «Червоноградський ринок» від 22.05.2018 року про надання згоди на звільнення у зв`язку із скороченням посад контролера ринку ОСОБА_1 , за наслідками розгляду якого прийнято рішення про відмову у наданні згоди. Мотивами для прийняття вказаного рішення є безперервний тривалий стаж роботи ОСОБА_1 на даному підприємстві з 1998 р., виконання нею добре своїх обов`язків, а також те, що в період перебування у трудових відносинах із відповідачем він до дисциплінарної відповідальності не притягувалась.

10.09.2018 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.10.2018 року справа була передана від судді Кріля М.Д..

12.12.2018 року представник позивача подав суду письмові пояснення з приводу даного позову, в яких вказав, що відповідачем не було подано жодних доказів, що працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці для доведення переважного права перед іншими контролерами на залишення на роботі .

29.01.2019 року розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

30.01.2019 року представник відповідача подав суду додаткові пояснення відносно позову, в яких зазначив, що визначення працівників, що мали переважне право на залишення на роботі відбувалось на засіданні комісії з ліквідації відділу контролю на ринку, яке оформлене протоколом, та вказав фактично відпрацьований час за період з 01.01.2017 року по 31.03.2018 року, загальний стаж роботи та наявність заохочень у працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Ухвалами від 07.05.2019 року та 06.06.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, у зв`язку із чим по справі оголошено перерви.

02.07.2019 року продовжено перерву для виклику відповідача.

06.09.2019 року заслухано пояснення позивачки та представника відповідача відносно позову, оголошено перерву у зв`язку із закінченням робочого часу.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини викладені у позові, просили такі задовольнити.

Позивачка пояснила, що вона була членом профспілки і під час скорочення мала переважне прав перед Бандрівською, яка отримує пенсію чоловіка, та ОСОБА_7 , який отримує пенсію по інвалідності та мав дисциплінарне стягнення в лютому у виді догани. Вона мала стаж роботи біля 20 років, являється одинокою жінкою, немає інших доходів.

Представник позивача вказав, що відповідачем при звільненні позивача не вірно було визначено продуктивність і кваліфікація працівників, а також не враховано рішення профспілкового органу.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Представники третіх осіб у задоволенні позову просили відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, представників третіх осіб, оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно записів трудової книжки та пояснень позивача остання з 18.11.1998 р. по 30.06.2018 р. працювала на посаді контролера ринку у відповідача (а.с.5,7-9).

13 березня 2018 року з метою удосконалення та оптимізації структури управління КП «Червоноградський ринок», скорочення витрат на утримання апарату управління, беручи до уваги рішення Червоноградської міської ради №775 від 06.03.2018 року директором КП Червоноградський ринок видано наказ № 95 «Про реорганізацію структури управління КП «Червоноградський ринок», згідно якого вирішено: «1. Ліквідувати відділ контролю на ринку, поклавши його функції та завдання на відділ бухгалтерського обліку та фінансової звітності та окремих працівників; 2. Створити у відділі бухгалтерського обліку та фінансової звітності сектор контролю ринку; 3. Провести скорочення чисельності та штату працівників відділу контрою на ринку у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці» (а.с.67).

На виконання цього призначення відповідачем прийнятий наказ від 20 квітня 2018 року №141-к «Про скорочення чисельності та штату», яким виключено зі штатного розпису, затвердженого наказом № 81-к від 28.02.2018 року посаду старшого контролера, а також скорочено п`ять штатних одиниць контролерів ринку (п.1,2) (а.с.83).

Згідно наказу по КП «Червоноградський ринок» №142-к від 21.04.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису» у зв`язку із звільненням ОСОБА_8 з посади контролера ринку, наказом №140 від 20.04.2018 року, беручи до уваги наказ №95-к від 13.03.2018 року, скорочено 1 шт. одиницю контролера ринку; внесено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом №81-к від 28.02.2018 року; штатний розпис в новій редакції введено в дію 23.04.2018 року (а.с.84).

Відповідно до наказу №145-к від 24.04.2018 року «Про внесення змін до наказу №141-к від 20.04.2018 року» у зв`язку з скороченням 1 шт. одиниці контролера ринку наказом №142-к від 21.04.2018 року, внесено до наказу №141-к від 20.04.2018 наступні зміни: пункт 1 викласти в такій редакції «1.Виключити зі штатного розпису, затвердженого наказом №142-к від 21.04.2018 року посаду старшого контролера»; пункт 2 викласти в такій редакції: «2.Скоротити чотири штатних одиниць контролерів ринку.» (п.1) (а.с. 85).

Із копії повідомлення № 2 від 25.04.2018 року, адресованого позивачці, вбачається, що останню повідомлено про майбутнє звільнення, а також запропоновано їй вакантну на підприємстві посаду прибиральника території. Від запропонованої посади позивачка відмовилась, про що свідчить його особистий підпис на даному документі (а.с.87).

В той же час, судом встановлено, що у КП «Червоноградський ринок» створена Первинна профспілкова організація, яка забезпечує захист прав вивільнюваних працівників, членом якої був позивач, і яка 20.04.2018 року була обрана членом профкому даної організації.

Із матеріалів справи, зокрема із копії повідомлення від 13.03.2018 року видно, що директор КП «Червоноградський ринок» повідомив Первинну профспілкову організацію працівників КП «Червоноградський ринок», про вивільнення працівників підприємства внаслідок скорочення (а.с.71).

Копія відповіді ППОП КП «Червоноградський ринок» від 07.06.2018 року свідчить про те, що 22.05.2018 року адміністрація КП «Червоноградський ринок» направила до Первинної профспілкової організації працівників КП «Червоноградський ринок» подання з проханням надати згоду на звільнення позивача, на що отримала відмову з тих підстав, що позивач користується переважним правом на залишення на роботі, оскільки має значний безперервний трудовий стаж на підприємстві більше 20 років, за роки трудової діяльності до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, нагороджувалась грамотами та подяками, що свідчить про високу кваліфікацію та продуктивність праці. Також акцентує увагу на тому, що керівництвом ринку порушено процедуру гарантії діяльності профспілок щодо заходів запобігання звільненням чи зведенню їх до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, передбачених ст.49-4 КЗпП та абз.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності. (а.с. 88-89).

Сокальська районна профспілкова організація працівників державних установ листом від 08.06.2018 року також повідомила директора КП «Червоноградський ринок» про ухвалене рішення не дати згоду на звільнення позивача із посади контролера (а.с.90).

На підставі наказу КП «Червоноградський ринок» від 13 червня 2018 року №208-к позивача звільнено з посади контролера ринку у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України з 30.06.2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як регламентовано ст.89 Господарського кодексу України, п.6.1 Статуту КП «Червоноградський ринок» від імені підприємства діє директор, який здійснює управління діяльністю підприємства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Частиною другою статті 40 КЗпП зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Із змісту п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП вбачається, що стаття передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника: ліквідація, реорганізація, банкрутство, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності працівників, скорочення штату працівників.

Як вбачається з Наказу директора КП Червоноградський ринок №95-к від 13.03.2018 року з метою удосконалення та оптимізації структури управління підприємства, скорочення втрат на утримання апарату управління (працювала одна особа старший контролер), ліквідовано відділ контролю на ринку. Вирішено провести скорочення чисельності та штату працівників відділу контролю на ринку у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці та у зв`язку із цим створено комісію з ліквідації відділу контролю на ринку.

Цим же наказом створено у відділі бухгалтерського обліку та фінансової звітності сектор контролю на ринку. Отже, взамін відділу контролю на ринку, який ліквідовано, створено сектор контролю на ринку. Відтак, за виконання додаткових обов`язків працівники отримують збільшену заробітну плату, аніж до моменту оптимізації. Окрім цього, обсяг роботи на підприємстві не змінився, жодних фактичних змін в організації виробництва і праці реально не відбулося. Отже зміни в організації виробництва частково відбулися, однак не в повній мірі, оскільки обсяг роботи не зменшився.

В силу приписів ч.1,3 статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-3048цс15).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, суд вважає, що за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Матеріали справи доводять, що відповідач, урахувавши необхідність дотримання інтересів позивача у захисті його трудових прав, вимоги наведених норм матеріального права виконав, а саме позивачці пропонувалася вакантна посада, від якої вона відмовилась, а інших вакантних посад в цей період на підприємстві не було. Тому доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що відповідачем не було надано повної інформації щодо наявності (відсутності) у нього на день звільнення вакантних посад, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, позивачка вказала, що її звільнення відбулось з порушенням закону, оскільки не було згоди профспілкового органу та остання має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками.

Досліджуючи питання чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, судом враховано наступне.

За змістом ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Стаття 42 КЗпП визначає коло працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Законодавством чітко не визначено критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, тому з цього приводу Міністерством соціальної політики України 21.05.2012 року надано лист № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі».

Згідно листа для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників у процесі якого враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Для визначення переваги того чи іншого працівника перед іншими, які виконують однакову роботу мають значення вимоги до посади, які визначені у Посадовій інструкції.

Судом встановлено, що належним чином затверджені Посадові інструкції на час виникнення спірних правовідносин на підприємстві були відсутні. Суду надана посадова інструкція Контролера, затверджена у травні 2018 року. Згідно із п.п.1.1,1.2 інструкції посада контролера ринку належить до категорії «технічні службовці» з кваліфікаційними вимогами обов`язкова середня освіта та прискорене курсове або індивідуальне навчання з присвоєнням кваліфікації продавця другого розряду з формуванням відповідних умінь і навичок для виконання роботи контролера ринку без вимог до стажу. Тому слід вважати що коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, мали однакову кваліфікацію.

Відповідачем суду надана порівняльна таблиця щодо продуктивності праці для визначення переважного права працівників залишення на роботі при скороченні чисельності. Позивачка зазначила, що про наявність такого документу на засіданнях комісії ніхто не інформував і це ніким не обговорювалось. Крім того, відповідачем не доведено хто має переважне право залишення на роботі.

З наведеного слідує, що показники кваліфікації і продуктивності праці належним чином роботодавцем не досліджувались, і всі працівники мають рівну кваліфікацію та продуктивність.

Законом, як спосіб вирішення цього питання, установлено ряд додаткових ознак, передбачених ч.2 ст.42 КЗпП, які застосовуються у порядку черговості, а саме:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Так, відповідачем було надано Особові картки на працівників, яких залишено на роботі, копії Наказів за 2017-2018 роки та копії листків непрацездатності.

Із Особової картки працівника ОСОБА_4 встановлено, що така є 1957 року народження, а відтак соціально захищена, оскільки отримує пенсійні виплати, працює на підприємстві з 1998 року, по спеціальності зооінженер. Неповнолітніх дітей немає.

Працівник ОСОБА_5 , 1965 року народження, по спеціальності технік-механік. Працює на підприємстві з 24.11.1998 року, інвалід 3-ьої групи, діти повнолітні. Також в судовому засіданні встановлено, що останній мав дисциплінарне стягнення на підприємстві, що не було спростовано відповідачем.

Працівник ОСОБА_6 , 1965 р.н. , освіта професійно-технічна. Працює на підприємстві з 09.09.1993 року, неповнолітніх дітей немає.

Судом встановлено, що позивачка є вдовою, являється особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, остання працює контролером у відповідача з 1998 року, тобто має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, який станом на 01.04.2018 року становив 19 років 7 місяців та 27 днів, та загальний трудовий стаж 38 років 1 місяць 15 днів, до (а.с.195 т.1).

Із врахуванням зазначених вище обставин, положень ч.2 п.п. 2,3 ст. 42 КЗпП суд вважає, що ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, зокрема ОСОБА_7 , що адміністрації підприємства необхідно було врахувати.

Окрім цього, первинна профспілкова організація КП «Червоноградський ринок», Сокальська районна профспілкова організація працівників державних установ погодження на звільнення ОСОБА_1 не надала, вказавши у листі причину відмови.

Також позивач вважає, що відповідач безпідставно не взяв до уваги рішення профспілкових організацій про відмову у наданні згоди на його звільнення при тому, що рішення первинної профспілкової організації КП «Червоноградський ринок» є аргументованим та містить посилання на правове обґрунтування незаконності такого звільнення.

Відповідно до вимог ч.1,7 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічне положення закріплене ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

З аналізу норм частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» можна зробити висновок, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України 2004 року) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами» (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 703цс15).

Разом із тим, відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Аналізуючи рішенняСокальської районної профспілкової організації працівників державних установ, первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Червоноградський ринок», якими відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача за ч.1 ст.40 КЗпП України, суд вважає, що такі відмови обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1 2 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п.32 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» прописано, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Із Довідки Комунального підприємства «Червоноградський ринок» від 06.07.2018 №ЧР000000020 вбачається, що заробітна плата позивачки за квітень 2018 року становила 14466,42 грн., за травень 2018 року - 9501,22 грн., що в сумі становить 14466,42 грн. + 9501,22 грн. = 23967,64 грн. Середньоденний заробіток позивача за ці два місяці складає 23967,64 грн. : 40 р.д.= 599,191 грн.) Кількість днів прогулу з 01 липня 2018 року по 16 вересня 2019 року складає 304 робочих дні. Заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 599,191 грн. х 304 р.д. = 182 154,06 грн..

Відповідно до ч.5 ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Отже, звільнення позивача з роботи здійснено не врахувавши вимог ст.42 КЗпП України, без з`ясування усіх передбачених законом обставин, що мали значення для прийняття рішення, пов`язаного з дотриманням конституційного права позивача на працю, а тому спірний наказ підлягає скасуванню як незаконний з поновленням позивача на роботі.

Відповідно до ч. 7 ст.235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із п.п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

З врахуванням того, що позивач у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, суд, керуючись вимогами п.1 ч.2, ч.6 ст.141 ЦПК України, дійшов висновку, що з відповідача на користь Державної судової адміністрації України слід стягнути 704, 80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Червоноградський ринок» №208-к від 13.06.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 з 01.07.2018 року на посаді контролера ринку в Комунального підприємства «Червоноградський ринок».

Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградський ринок» (, вул.Сокальська,5, м.Червоноград) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 182 154,06 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2018 року по 16.09.2019 року (сума зазначена без податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградський ринок» (, вул.Сокальська,5, м.Червоноград) на користь Державної судової адміністрації України 704,80 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.09.2019 року.

Суддя: М. Д. Новосад