КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 362/1634/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановленого суддею Корнієнка С.В. 15 травня 2018 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 23.04.2014 ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 у борг кошти в розмірі 17 000,00 грн, про що була складена відповідна розписка з кінцевим терміном повернення боргу до 23 липня 2014 року.

Зазначав, що відповідачем ОСОБА_1 вказана сума позики в повному обсязі в зазначений строк повернута не була, у зв?язку із чим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг в розмірі 17 000 грн, 3 % річних в розмірі 837,76 грн та інфляційні втрати в розмірі 10 402,00 грн, а всього, з урахуванням уточнень 29 640, 34 грн за період з 24.07.2014 по 05.09.2016.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 а суму боргу за договором позики в розмірі 29 640, 34 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд не врахував того, що розписка про отримання у борг коштів від 23.04.2014 була видана відповідачем не позивачу ОСОБА_2 , а зовсім іншій особі - громадянину ОСОБА_3 , при цьому наголошує на тому, що загальний зміст розписки не містить жодних ідентифікуючих ознак позивача, які б підтвердили наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, місцевим судом було проігноровано й наявну в матеріалах справи розписку від 23.07.2014 за підписом громадянина ОСОБА_3 про повернення відповідачем боргу на підставі згадуваної боргової розписки від 23.04.2014 та відсутності жодної майнової вимоги до відповідача.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції були порушені процесуальні права, а саме рішення суду було постановлено за його відсутності, при цьому він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача просила апеляційну с каргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив із того, що позивач виконав в повному обсязі всі зобов?язання перед відповідачем, передавши йому грошові кошти у розмірі 17 000, 00 грн, а відповідач, в свою чергу, зобов?язання не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 376 ч.3 п.3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а рішення суду постановлено за його відсутності, на що посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому колегія суддів прийшла до висновку про скасування заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2018 року та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч.1 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом установлено, що відповідно до розписки від 23.04.2014 ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_2 суму позики в розмірі 17000 грн з терміном повернення до 23 липня 2014 року (Том І а.с. 5).

Як убачається із розрахунку складеного позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, сума боргу становить 17 000 грн, 3% річних - 17000 * (3:365:100) * 616 = 837,76 грн, інфляційні втрати складають - 17000 * 1,004 * 1,008 * 1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,03 * 1,433 * 1,005 17000 = 10402,00 грн. А всього з урахуванням 3% річних та інфляції 28239,76 грн.

З матеріалів справи убачається, що 05.09.2016 позивач збільшив розмір позовних вимог, а саме, просив стягнути з відповідача на його користь борг за період з 24.07.2014 по 05.09.2016, виходячи з розрахунку: борг 17000 грн, 3% річних - 17000 * (3:365:100) * 775 = 1054 грн. та інфляційні втрати в розмірі: 17000 * 1,004 * 1,008 * 1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,03 * 1,433 * 1,009 * 0,996 * 1,01 * 1,035 * 1,001 * 0,998 * 0,999 17000 = 11 586,34 грн. Всього боргу з урахуванням 3% річних та інфляції 29 640,34 грн. (Том І а.с. 71).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що у зв?язку із тим, що відповідачем борг не був повернутий, а відповідач посилається на розписку про повернення позики від 23.07.2014, позивач ОСОБА_2 12.08.2016 звернувся до Васильківського ВП ГУНП України в Київській області, повідомивши про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України (підроблення документів) та клопотанням про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (Том І а.с. 67-68).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року, на підставі даної скарги, зобов?язано Васильківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області виконати вимоги ст. 214 КПК України щодо заяви ОСОБА_2 від 12.08.2016 про вчинення гр. ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КПК України (Том І а.с. 83).

Позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 ЦК України).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на розписку від 23.07.2014, зі змісту якої убачається, що громадянин ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 17000, 00 грн, як повне виконання відповідачем зобов?язання за борговою розпискою від 23.04.2014.

Проте, колегія суддів критично відноситься до наведених відповідачем доводів, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 надав лише копію, а не саму розписку про те, що борг ним був повернутий, а тому перевірити її достовірність є неможливим.

Крім того, відповідач посилається на те, що ОСОБА_3 , якому він повернув борг, проживає в м.Донецьку, тобто на непідконтрольній в даний час Україні території і встановити чи існує взагалі така особа як ОСОБА_3 неможливо.

Частинами першою, другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргову розписку, суд першої інстанції виявив справжню правову природу укладеного договору, а також надав оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів зробив правильний висновок про стягнення боргу та застосування ст.. 625 ЦК України.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку, у якій зазначив усі істотні умови договору позики: грошову суму позики, строк повернення коштів, валюту зобов?язання.

Доводи апелянта в тій частині, що особу позикодавця ( позивача по справі) у розписці не ідентифіковано, так як не зазначено не паспортні дані ані ідентифікаційного коду, а також прізвище зазначено не ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 не може бути прийнято до уваги, оскільки сам факт перебування боргової розписки, складеної відповідачем, у позивача прізвище якого є співзвучним ( ОСОБА_2 - ОСОБА_2 ) свідчить про існування зобов`язань відповідача саме перед позивачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував грошових коштів у позивача, оскільки відповідач в порядку, передбаченому статтею 1051 ЦК України зазначений правочин не оспорював.

Ураховуючи, що позивач не повернув борг у зазначений в розписці строк, місцевий суд обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача борг за договором позики та 3 % річних, інфляційні втрати від просточеної суми за період з 24 липня 2014 року до 05 вересня 2016 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач належним чином не виконав зобов?язання з повернення коштів позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Колегія суддів , перевіривши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то з відповідача на користь держави стягує судовий збір в розмірі 2 964 гривні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 640 гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 964 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :