Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/5099/16-ц
Провадження № 2/644/779/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019р.

м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Саркісян О.А.

при секретарі - Зоріній Н.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянув у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 939096,55 грн. та судовий збір у розмірі 14086,45 грн.

Свій позов обґрунтовують тим, що 03.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML 708/036/2008, відповідно до якого їй було надано кредит в розмірі 40000 доларів США. Датою остаточного повернення кредиту було визначено 03.03.2013 року.

30.06.2009 року на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року №514-УІ та у відповідності з рішенням Загальних зборів акціонерів ЗАТ «ОТП Банк змінило своє найменування НА ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до умов договору повернення кредиту та сплату відсотків ОСОБА_1 зобовязана здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03.03.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR №708/036/2008, відповідно до якого він зобовязався відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором.

ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 27.04.2016 року має заборгованість у розмірі 939096,55 грн, у зв'язку з чим представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила, що позивач не направляв ОСОБА_1 письмову вимогу про стягнення боргу. Також, банк не надав документу, що підтверджує видачу кредиту. Просила відмовити у задоволені позову

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості заперечував. Зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З моменту укладення договору поруки 03.03.2008 року зобовязання позичальника тричі збільшувались: 06.04.2009 року, 10.06.2014 року та 03.11.2014 року. Жодних додаткових договорів з банком ОСОБА_3 за цей час не укладав, своєї згоди на зміни зобовязання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності не надавав. Отже, з 06.04.2009 року договір поруки, укладений 03.03.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» припинився. Також зазначив, оскільки строк виконання основного зобовязання настав ще в момент першого порушення умов договору позичальником, а позивач ніяких вимог до поручителя ОСОБА_3 до 08.09.2016 року не предявляв, необхідно вважати, що порука припинилася зі спливом шести місяців після настання моменту виконання основного зобовязання, а саме з 03.10.2008 року. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» про солідарне стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», організаційно-правова форма якого надалі змінилась на «Публічне акціонерне товариство», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №ML-708/036/2008, згідно якого останній на споживчі цілі було надано кредит у розмірі 40000 доларів США з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99 % річних, а FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Дата остаточного повернення кредиту 03.03.2023 року. Відповідач зобовязалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі, щомісячно, згідно встановленого графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Пунктом 2 частини 1 Кредитного договору визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок № 5073.

Відповідно до положень кредитного договору банк виконав взяті на себе зобовязання та надав позичальнику кредит у розмірі 40000 доларів США. Видача коштів відбулась на підставі кредитної заявки позичальника від 03.03.2008 року, шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 №5073.

В подальшому до умов кредитного договору вносилися зміни шляхом укладення 06.04.2009 року додаткового договору №1, за яким була змінена фіксована процентна ставка до 7,00%. З 03.07.2009 року до кінця строку дії кредитного договору встановлено плаваючу відсоткову ставку за кредитом в розмірі FIDR+ 6,39%.

10.06.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №3, згідно умов якого фіксована процентна ставка встановлена 11,39 %.

03.11.2014 року був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 додатковий договір №2, відповідно до якого фіксована процентна ставка збільшена до 14,39%. З 03.02.2015 року до кінця дії кредитного договору встановлено плаваючу відсоткову за кредитом в розмірі FIDR+ 6,39%.

Додатковим договором №3 від 23.02.2015 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 сторони домовились змінити валюту виконання боргових зобовязань за кредитним договором та встановити, що валютою виконання боргових зобовязань за кредитним договором є національна валюта України гривня. Зміна валюти виконання боргових зобовязань здійснюється за офіційним курсом національного банку України на час проведення такої зміни. Розмір кредиту: 621584,85 грн. та 266393,50 грн. З дати підписання додаткової угоди до 02.03.2016 року встановлено фіксовану ставку 8,0%. Встановлено з 03.03.2016 року фіксовану відсоткову ставку за кредитом в розмірі 14, 39% на період до 02.03.2018 року. З 03.03.201 рок до кінця строку дії кредитного договору встановлено плаваючу відсоткову ставку за кредитом в розмірі UIRD + 1%/ Дата остаточного повернення кредиту 03.03.2029 року.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Між банком та ОСОБА_1 було погоджено графіки погашення заборгованості щомісячними платежами рівними частина з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-708/036/2008 від 03.03.2008 року, датою винесення на прострочку є 04.02.2015 року.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Пунктом 1.9.1 частини № 2 кредитного договору сторони домовилися, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та /або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом 27.04.2016 року має заборгованість в сумі 939096,55 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Враховуючи, що відповідач не виконує свій обов'язок зі своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_1 про те, що позивач не набув права вимоги на дострокового виконання боргових зобов*язань з тих підстав, що в кредитному договорі п.2.1.9.2 зазначено, що таке право настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги, суд зазначає наступне.

Чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань іншою стороною без попереднього предявлення претензії ( досудової письмової вимоги), навіть якщо такий обовязок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обовязковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002. Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур , однак їх використання є правом, а не обов'язком особи , яка потребує такого захисту.

В своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що

«Положення частини другої статті 124 Конституції України

( 254к/96-ВР ) щодо поширення юрисдикції судів на всі

правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного

звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина

України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на

звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене

законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом

або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням

суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права

на судовий захист.»

Доводи представника відповідачки ОСОБА_1 про те, що позивач не надав доказів видачі їй кредиту суд не приймає до уваги з тих підстав, що про отримання кредмтних коштів, зокрема, свідчить поведінка відповідачки, яка на протязі тривалого часу виконувала умови кредитного договору та вносила кошти на погашення як тіла кредиту, так і процентів.

Позивач надав суду докази того, що оригінал меморіального ордеру про видачу кредитних коштів відповідачки був знищений у зв*язку з закінченням строку його зберігання. Однак банк надав належним чином посвідчену виписку про рух коштів на рахунку відповідача ОСОБА_1, що спростовує доводи їх представника, яка ставить під сумнів факт видачі кредитних коштів відповідачці.

Доводи представника відповідачки про те, що в розрахунках заборгованості містяться різні суми заборгованості , а також, що з наданих розрахунків неможливо встановити суму заборгованості, не відповідає дійсності.

З розрахунку , який долучено до пояснень позивача від 06.08.2018 року ( том 3) вбачається, що відповідачка вийшла на прострочку платежу в лютому 2015 року, останній платіж був здійснений нею в травні 2015 року. В розрахунку заборгованості місттяться також нараховані штрафні санкціїї, однак позивач не просить стягнути їх з відпоавідачів , а тому заборгованість за тілом кредиту та процентами повністю відповідає заявленим позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором 03.03.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR №708/036/2008.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором, в повному обсязі щодо повернення основної суми кредиту наданого боржнику, сплати відсотків за кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Боржник зобовязаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 03.03.2023 року. На дату укладення договору розмір боргових зобовязань, забезпечених порукою, становить 40000 доларів США.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, станом на дату укладання Кредитного договору №ML-708/036/2008 позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_3 були солідарними боржниками за кредитним договором.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначив, що вважає договір поруки припиненим, оскільки з моменту укладення кредитного договору 03.03.2008 року зобовязання позичальника збільшувались. Жодних додаткових договорів з банком ОСОБА_3 за цей час не укладав, своєї згоди на зміни зобовязання, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності, не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.(Постанова Верховного суду справа №640/15305/15-ц від 21.03.2018 року)

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основ.

Як встановлено у судовому засіданні, після укладення 03.03.3008 року кредитного договору №ML-708/036/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 06.04.2009 року, 10.06.2014 року, 03.11 2014 року та 23.02.2015 року укладалися додаткові договори, якими змінювались в сторону збільшення процентні ставки, валюта кредиту та строк повернення кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» змінив зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя ОСОБА_3, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що порука ОСОБА_3 за Договором поруки № SR №708/036/2008 від 03.03.2008 року є припиненою, а тому вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546-552, 559, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», місцезнаходження: 01033, м.Київ, вул.Жилянскька, 43, код ЄДРПОУ 21685166, заборгованість за кредитним договором №ML 708/036/2008 від 03.03.2008 року, станом на 27.04.2016 року в сумі 939096 ( дев*ятсот тридцять дев*ять тисяч девяносто шість) грн. 55 к., а також судовий збір в сумі 14086 ( чотирнадцять тисяч вісімдесят шість) грн.45 к.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2, 61000, м.Харків, вул.Ново-Мирна, 27) про солідарне стягнення заборгованості за кредитиим договором від 03.03.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 №ML 708/036/2008 в сумі 939096 грн. 55 к. відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо Харківському апеляційному суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21.02.2019 року.

Суддя О.А.Саркісян