Справа № 461/5094/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/811/1398/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Грищенко Наталія Олександрівна, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про скасування запису про право власності, визнання недійсним договору дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 29.09.2016 року (а.с.50-58 т.1), в якому просила: зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та скасувати запис про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 01.02.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №271, та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 31.01.2014 року неповнолітня ОСОБА_5 набула право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, співвласником іншої 1/2 частини цієї квартири була відповідач ОСОБА_6 .

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року у справі №461/7070/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року, визнано вцілому за ОСОБА_6 право власності на вказану квартиру, однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року та направлено справу на новий апеляційний розгляд, за результатами якого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року скасовано рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року та залишено на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині вказаної квартири.

Однак, під час перебування справи №461/7070/13-ц в провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 29 грудня 2015 року відкрив касаційне провадження та зупинив виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року, відповідач ОСОБА_6 , зареєструвавши право власності на вказану квартиру на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, відчужила її відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 01 лютого 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №271.

Позивач вважає вказаний договір дарування недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки на момент його укладення відповідачу ОСОБА_6 було достовірно відомо про відкриття судом касаційної інстанції касаційного провадження та зупинення виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року, тобто про існування спору в суді відносно відчужуваного нею майна, а також про накладення арешту на спірну квартиру та заборону здійснювати будь-яку перереєстрацію (перехід) права власності на неї, вжиті в порядку забезпечення позову ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року в справі №461/452/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Попри те, відповідач ОСОБА_6 в договорі дарування засвідчила, що квартира в спорі, під забороною не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб в Україні немає.

Позивач вважає, що метою укладення оспорюваного договору дарування було уникнення відповідача ОСОБА_6 від виконання в подальшому судових рішень та порушення прав неповнолітньої ОСОБА_5

Маючи рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року та з метою відновлення прав неповнолітньої ОСОБА_5 , позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради із заявою про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру, вчиненого на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, однак, їй було відмовлено.

Позивач вважає, що у зв`язку із скасуванням рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру вцілому, вчинений на підставі цього рішення суду, підлягає скасуванню, а спірне майно 1/2 частка в квартирі, яке вибуло з володіння власника ОСОБА_5 поза її волею та без її відома, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння нового власника квартири відповідача ОСОБА_2 із скасуванням запису про державну реєстрацію його права власності на цю квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано запис про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 01.02.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №271, та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що ОСОБА_5 не була стороною оспорюваного договору дарування, а тому її право не підлягає захисту шляхом визнання цього договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину (реституції) поверненння майна.

Апелянт зазначає, що за положеннями статті 388 ЦК України, власник майна має право витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому, апелянт вважає, що ОСОБА_5 не має права й на витребування майна від нього, як від останнього набувача, оскільки на момент укладення оспорюваного договору дарування вона не була власником відчужуваного майна.

Крім того, звертає увагу, що належним способом захисту порушеного права може бути скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а не скасування запису про право власності.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 року для розгляду цивільної справи №461/5094/16-ц (провадження №22-ц/783/1647/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана цивільна справа (Провадження №22-ц/811/1398/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2 , не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.178-181 т.2), третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.167 т.2), клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 .

Первинно квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_6 по 1/2 частині квартири кожному.

31 січня 2014 року ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частину квартири своїй малолітній дочці ОСОБА_5 на підставі договору дарування ВТР №952155.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року в справі №461/7079/13-ц (а.с.5-9 т.1) у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено; у задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про припинення права власності на частку в квартирі та визнання права власності на квартиру задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку цієї квартири в розмірі 134015 грн.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року залишено без змін (а.с.92-96 т.1).

На підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, 13 листопада 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції Пелип І.Б. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12042996 (а.с.64 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі №461/7079/13-ц за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року та зупинено виконання вказаних судових рішень до закінчення касаційного провадження (а.с.10 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі №461/7079/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.11-16 т.1).

На новому апеляційному розгляді цієї справи №461/7079/13-ц, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року (а.с.27, 59-62 т.1) рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 про припинення права власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_6 права власності на цю частку квартири та стягнення з ОСОБА_6 у користь ОСОБА_5 грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в квартирі в розмірі 134015 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року у справі №461/7079/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року залишено без змін (а.с.29-32 т.2).

01 лютого 2016 року між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдаровуваним) укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №271, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність, а обдаровуваний прийняв у дарунок квартиру АДРЕСА_1 (а.с.64-66 т.1).

На підставі цього договору дарування, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 01.02.2016 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за номером: 13107143 (а.с.17 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведені вище положення закону, за наслідками визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним, відповідач ОСОБА_2 повинен повернути спірну квартиру у власність відповідача ОСОБА_6 , хоча остання таких вимог щодо подарованого нею майна, зокрема, щодо дарування належної їй 1/2 частини квартири, на яку вона мала право власності до ухвалення рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, не заявляє.

Крім того, позивач звернулась в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 для відновлення її порушеного права лише на 1/2 частину квартиру, в той час, як право власності на іншу 1/2 частину квартири відповідача ОСОБА_6 , позивачем в даній справі не оспорюється.

Як встановлено і наведено вище, відповідач ОСОБА_6 , перед відчуженням спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 , набула права власності на належну неповнолітній ОСОБА_5 1/2 частину квартири на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване за наслідками його перегляду в апеляційному порядку, відтак, названими вище судовими рішення суду апеляційної інстанції від 04 серпня 2016 року та суду касаційної інстанції від 03 липня 2017 року підтверджено незаконність припинення права власності неповнолітньої ОСОБА_5 на 1/2 частину квартиру та, відповідно, незаконність набуття відповідачем ОСОБА_6 права власності на належну неповнолітній ОСОБА_5 1/2 частину квартиру, а тому правильним способом захисту порушеного права неповнолітньої ОСОБА_5 в даному випадку є витребування належного їй майна від відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.ст.387, 388 ЦК України і необхідності визнавати недійсним договір дарування для відновлення порушеного права неповнолітньої немає.

Так, зокрема, статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Віндикаційний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Таким чином, правових підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного між відповідачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 , немає, оскільки порушене право власності неповнолітньої ОСОБА_5 на належну їй 1/2 частину спірної квартири підлягає захисту шляхом витребування цього майна з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 із скасуванням запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію його права власності на спірну квартиру, вчиненого на підставі договору дарування квартири від 01.02.2016 року.

З огляду на наведене, доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що неповнолітня ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваного договору дарування не була власником 1/2 частини квартири, а тому не має права на витребування у нього спірного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки незаконність припинення права власності на належну їй частку в квартирі та, відповідно, незаконність набуття права власності на цю частку відповідачем ОСОБА_6 була підтверджена названими вище судовими рішеннями.

Безпідставними є також доводи апелянта про те, що неправильним є спосіб захисту порушеного права шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, а тому для ефективного захисту порушеного права неповнолітньої ОСОБА_5 та для відновлення права власності на належну їй 1/2 частину спірної квартири необхідно скасувати запис за номером 13107143, внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., як державним реєстратором, 01.02.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , від якого спірне майно витребовується.

Крім того, у зв`язку з відмовою державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради у скасуванні запису за номером 12042996, внесеного 13.11.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції Пелип І.Б. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_6 на квартиру (а.с.63 т.1), то такий запис підлягає скасуванню в судовому порядку у зв`язку із скасуванням рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 вцілому, в тому числі й на належну неповнолітній ОСОБА_5 1/2 частку в квартирі.

При цьому, вимога позивача зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати ці записи, задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції не в повній мірі встановив характер спірних правовідносин і дійшов неправильного висновку щодо наявності правових підстав для застосувавши до спірних правовідносин норм матеріального закону, які регулюють підстави та наслідки визнання правочину недійсним, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову, лише в частині вимог позивача про витребування належної неповнолітній ОСОБА_5 на праві власності 1/2 частини вказаної квартири з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 , скасування запису про державну реєстрацію його права власності та права власності відповідача ОСОБА_6 на спірну квартиру вцілому, оскільки в такий спосіб буде відновлено порушене право неповнолітньої ОСОБА_5 на належне їй нерухоме майно, яке вибуло з її володіння поза її волею, внаслідок ухвалення незаконного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену 13.11.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції Пелип І.Б., номер запису про право власності: 12042996.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену 01.02.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., номер запису про право власності: 13107143.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.