Справа № 159/4643/19 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/943/19 Категорія: 60 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кузіна Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття арешту з майна з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про арешт майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Акціонерного товариства «Комерційний банк» Приватбанк» про зняття арешту з майна.

Покликався на те, що 18.07.07 між ЗАТ КБ «ПриватБанк»», правонаступниками якого був ПАТ КБ «ПриватБанк»», а в даний час є відповідач АТ КБ «ПриватБанк»», було укладено кредитний договір від 18.07.07 № 76666 CRED. За рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.12.09 у справі № 2/1718/19 було задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. На виконання вказаного вище судового рішення 17.02.10 було відкрито виконавче провадження (далі ВП) № 1443685, що було закінчене 28.04.10 Заводським райсудом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 29.11.10 у справі № 2-4294/10 було винесене рішення про стягнення з довірителя на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за цим же кредитним договором в сумі 45402 грн., 12 коп. Крім того вказаним вище судом 04.11.10 р. було постановлено ухвалу про забезпечення позову. На виконання цього судового рішення було видано виконавчий лист від 29.11.10 і 16.08.11 було відкрито ВП № 28198138, що було закінчене 20.08.15. За постановою від 20.08.15 у ВП № 28198138 про звільнення майна боржника з під арешту, все його майно мало б бути звільненим з під арешту. Однак на даний час такий арешт не знятий. Відповідач - В ДВС відмовляється зняти арешт. Покликаючись на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 16 ЦК України, просив позов задовольнити.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 20 серпня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд допустив протиріччя в мотивувальній частині, вважає,що спори про зняття арешту з майна розглядаються в позовному провадженні.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що позивач є стороною у виконавчому провадженні, а тому, якщо він не погоджується з діями державного виконавця, яким накладено арешт, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК України.

Такий висновок суду є правильним.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує саме на дії державного виконавця як такі, що порушують його право.

Оскільки державним виконавцем усі дії вчинені в ході виконання судового рішення, а ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження, то вказане питання регулюється спеціальними нормами права, встановленими в Розділі VII ЦПК України, що має назву «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Частиною 1 статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В пункті 5 постанови № 5 від 03.06.2016 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не дивлячись на зазначену норму права, ОСОБА_2 звернувся не із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а із позовною заявою.

Встановивши наведене, суд першої інстанції, застосувавши за аналогією положення п.1 ч. І статті 186 ЦПК України, правильно відмовив у відкритті позовного провадження.

Аргументи апеляційної скарги про існування спору про право не відповідають змісту поданої позовної заяви, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не погоджується з діями державної виконавчої служби.

Апеляційний суд вважає неспроможними посилання позивача на практику Ковельського міськрайонного суду в інших справах, оскільки законом не передбачено обов`язку апеляційного суду враховувати практику суду першої інстанції.

Також з матеріалів справи вбачається, що майно ОСОБА_2 було обтяжене в порядку забезпечення позову на підставі ухвали судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 жовтня 2010 року у справі № 2-4294/10 за позовом ПАТ «КБ Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.29). Тому, у разі виконання рішення суду у цій справі, позивач має право звернутися до суду, який застосовував заходи забезпечення позову, із заявою про їх скасування.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: