Справа №167/808/19
Провадження №2/167/238/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого- судді Сіліча І.І.

секретаря судових засідань - Матвійчук Л.О.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_4 вони одружились 20 липня 2001 року, зареєструвавши шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану громадського стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області. Від подружнього життя мають четверо дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як до одруження, так і після одруження вони сім`єю проживали в АДРЕСА_1 , який належав матері відповідача, де прописана вона. З 15.11.2013 року вказаний будинок відповідач прийняв у спадщину після смерті матері. Починаючи з квітня 2014 року по 2018 рік вона за власні кошти почала у вказаному будинку капітальний ремонт, в результаті чого суттєво збільшилась його ринкова вартість за час шлюбу. У зв`язку з тим, що сімейне життя у них не склалось згідно судового рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 04.07.2018 року їх шлюб розірвано. В добровільному порядку вирішувати питання про визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю подружжя відмовляється. Крім цього, подав до суду позов про визнання її такою, що втратила право проживання в даному будинку та зняття з реєстрації.

Покликаючись на те, що спірне нерухоме майно було реконструйовано та поліпшено за рахунок її грошових коштів та трудових затрат, тому просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві, так як спірний житловий будинок є особистою власністю відповідача ОСОБА_4 ..

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З пояснень сторін, матеріалів справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2001 року до 03 серпня 2018 року (а.с.9).

Із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6) вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Сторони ствердили, що дійсно житловий будинок АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 успадкував після смерті своєї баби в 2013 році, тобто даний будинок не був набутий у шлюбі за спільні кошти подружжя, а відтак не є спільною сумісною власністю подружжя.

Стаття 60 Сімейного Кодексу України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільного сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу. Крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності: майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто та інше.

На підставі ч.2 ст.57 Сімейного Кодексу України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка - є майно набуте, нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відтак, суду не представлено доказів щодо обсягу майна, набутого сторонами за час шлюбу, та не надано доказів того, що позивач приймала участь в реконструкції чи ремонті спірного житлового будинку.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що вищевказаний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.57, 60 СК України, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.09.2019 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч