Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 236/2720/16-ц

провадження № 61-15711св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області у складі судді Бєлоусова А. Є. від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суджу Донецької області у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В., від 31 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (АТ «Ощадбанк»), звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 200 тис. грн під 15 % річних та кінцевим терміном повернення до 29 січня 2018 року.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, утворилася заборгованість, яка станом на 04 жовтня 2016 року становила 487 339 грн, з яких: 187 339 грн 89 коп. - заборгованість за основним

боргом, 59 887 грн 31 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками,

73 193 грн 62 коп. - пеня, 142 185 грн 63 коп. - інфляційне збільшення заборгованості, 24 712 грн 55 коп. - три процента річних від суми заборгованості.

Посилаючись на викладене, АТ «Ощадбанк» просило суд стягнути на

його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором

від 30 січня 2008 року у розмірі 487 339 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області

від 03 березня 2017 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» суму основного боргу

за кредитним договором у розмірі 60 тис. грн 12 коп., відсотки за користуванням кредитом у розмірі 27 024 грн 71 коп., пеню у розмірі

1059 грн 59 коп., інфляційні витрати у розмірі 19 543 грн 01 коп.

У задоволені решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте банк звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, а тому стягнув заборгованість за останні три роки перед зверненням банку до суду. При цьому суд застосував мораторій щодо нарахування пені, який передбачений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня

2014 року, так як відповідач зареєстрований у м. Донецьку, та відмовив

у стягненні трьох процентів річних, так як інший розмір процентів, який зобов`язаний сплати боржник за прострочення грошового зобов`язання, сторони визначили у кредитному договорі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» відхилено, а рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права та стягнення заборгованості з боржника лише 28 жовтня 2016 року, а тому з урахуванням дії кредитного договору до 29 січня 2018 року та заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності отримав право на стягнення заборгованості в межах останніх трьох років перед зверненням до суду. Також апеляційний суд погодився із висновками районного суду щодо зменшення розміру пені та відмови у стягненні трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «Ощадбанк» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Краснолиманського міського суду Донецької області.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не досліди усіх обставин справи та не врахували доводи банку про те, що чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов'язання. Також суди не врахували обставин щодо наявності виконавчого напису нотаріуса від 12 грудня 2011 року, відкриття виконавчого провадження щодо його виконання від 06 січня

2012 року та повернення виконавчого документа стягувачу від 13 березня 2016 року, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами

ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судами встановлено, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж у квітні

2010 року, а банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2016 року. У суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 58-59).

Вирішуючи спір, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданими сторонами доказам, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте банк звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за останні три роки перед зверненням банку до суду, тобто з жовтня 2013 року по жовтень 2016 року. При цьому суди, врахувавши обставини справи, а також положення

статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, вірно відмовили банку у стягненні з відповідача пені за період, починаючи з 14 квітня 2014 року, та відмовили банку

у стягненні трьох процентів річних, так як інший розмір процентів, який зобов`язаний сплати боржник за прострочення грошового зобов`язання, сторони визначили у кредитному договорі.

Доводи банку щодо переривання строку позовної давності безпідставні, так як виданий 12 грудня 2011 року виконавчий напис нотаріуса, відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу не є перериванням строку позовної давності у розумінні частини другої статті 264 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суджу Донецької області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник