Номер справи 623/2936/19
Номер провадження 2/623/768/2019
РІШЕННЯ

іменем України

26 вересня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прості займи" про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прості займи" про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначив, що в квітні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких дізнався про те, що ним укладено договір про надання коштів у позику з ТОВ «Прості займи» №595. Договір укладено у формі заяви-анкети для отримання кредиту. Копію вказаної заяви-анкети позивач отримав від ТОВ «Прості займи» наприкінці квітня 2019 року. Згідно з зазначеною Заявкою договір укладено на наступних умовах: - кредит надається на особисті потреби у розмірі 2000,00 грн.; - строком на 16 днів до 06.03.2019 року; - позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі 2000,00 грн. та сплатити процент у розмірі 0 грн. Позивач вважає, що кредитний договір не був підписаний з його сторони, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. У заяві-анкеті відсутній підпис позивача як позичальника, відсутні відомості, що гроші кредитодавцем передавались, а отже договір не може вважатись укладеним. Відсутність численної кількості істотних умов договору, що впливають на можливість виконання сторонами договору, можна стверджувати, що сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, отже договір не може бути визнаним укладеним. Дії відповідача розглядає як нечесна підприємницька практика в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За нормами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Сторони не досягли однозначного розуміння щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, а положення договору про встановлення процентів в розмірі 2% в день слід визнати недійсними відповідно до вимог ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Просив визнати договір №595 від 19.02.2019 року між ТОВ «Прості займи» та ОСОБА_1 недійсним в цілому. Вирішити питання про судові витрати.

27.08.2019 року відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору, в якому зазначив, що спірні договори було укладено у електронному вигляді, з огляду на що до нього мають бути застосовані приписи Закону «Про електронну комерцію». У відповідності до приписів абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Факт отримання коштів позивачем не заперечується. Правилами про порядок надання коштів у позику визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною в порядку та на умовах викладених в самому Договорі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Датою укладання спірних договорів є дата перерахування грошових коштів (дата надання кредиту), тобто 19.02.2019 року. Позивач не скористався своїм правом відкликати свою згоду на укладення договору, а продовжує користуватися отриманими на свою банківську картку коштами. Вважав необхідним наголосити, що у позові викладено перекручені відомості про порядок укладення договору та про його зміст, що позбавляє аргументи позивача сенсу. Позивач свідомо укладав договір та був належним чином повідомлений про умови отримання, обслуговування та погашення кредиту, отримав кредитні кошти та користувався ними. На користь цього свідчить також і те, що ним було здійснено перерахування коштів на погашення заборгованості за договором. Тобто, здійснивши часткову оплату, позивач підтвердив факт укладання договору та факт існування заборгованості за ним перед відповідачем. Посилання позивача на приписи Цивільного Кодексу України в частині недійсності правочинів є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються та не відповідають дійсності. На підставі вищевикладеного просив в задоволенні позову відмовити.

02.09.2019 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь -якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав письмову заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 оформив кредитний договір № 595 від 19.02.2019 року на суму 2 000 грн. в режимі онлайн строком на 16 днів до 06.03.2019 року та зобов`язувався його повернути та сплатити проценти у розмірі 0 грн. при виникненні заборгованості зобов`язувався сплатити проценти за користування кредитом за весь період користування кредитом. Розмір процентів: 2% за кожен день користування кредитом. Дата початку нарахування процентів 19.02.2019 р., зобов`язувався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15й день - 5,02%, на 30й - 7,67%, у порядку, що передбачені розділом 4 Умов. Протягом 14 календарних днів з моменту укладення договору може відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення.

На його банківську кредитну карту були перераховані кошти за кредитним договором, що підтверджується довідкою від ПАТ "Універсал Банк" з підтвердженням отримання на карту кредиту у сумі 2 000 грн., сума 800 грн. була перерахована згідно із довідкою від 20.08.2019 року.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він не укладав кредитного договору з відповідачем, не підписував його, договір йому не надавався.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ст.640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 2. ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином строки внесення фінансового активу за спірними договорами визначаються датою їх укладення. В свою чергу Умовами та Правилами визначено порядок укладення договору, де у п. 2.2. Правил визначено, що Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною в порядку та на умовах викладених в самому Договорі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В свою чергу п. 2.1. Умов надання та обслуговування кредитів встановлено, що договір укладається шляхом акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта про укладення Договору, викладеного в Заяві. Договір вважається укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта.

Акцептом Товариства пропозиції (оферти) Клієнта про укладення Договору є дії Товариства по наданню Кредиту. Додатково Товариство на підтвердження факту укладання з Клієнтом Договору, має право (але не зобов`язане) повідомити Клієнта про акцепт телеграмою/листом - повідомленням/БМЗ - повідомленням/ листом - повідомленням на електронну пошту за адресою/номером телефону/ електронною адресою Клієнта, зазначеними в Заяві. При цьому Договір буде вважатись укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта, незалежно від того, чи було передбачене цим пунктом повідомлення відправлене Товариством, а якщо таке повідомлення було відправлене Товариством - то незалежно від того, чи було таке повідомлення отримане Клієнтом, або, з будь-яких причин, було отримане Клієнтом пізніше зазначеного в Заяві строку (якщо в Заяві був обумовлений такий строк)».

Таким чином, датою укладання спірних договорів є дата перерахування грошових коштів (дата надання кредиту), тобто 19.02.2019 року.

Згідно з п 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів кредит надається Клієнту на власні потреби Клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю на строк, зазначений в Заяві. Абзацом 2 Заяви - анкети визначено конкретний строк дії договору, а саме строком на 16 днів до 06.03.2019 року.

Права та обов`язки сторін чітко визначені Умовами надання та обслуговування кредитів, ознайомлення та погодження з якими позивач підтвердив, підписуючи договір. Зокрема у Заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позивач підписує договір, ознайомившись та погодившись з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику , в тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.2p.ua та bistrozaim.ua.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування», у Договорі має зазначатися тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту. В свою чергу у п. 3.1. Прикінцевих умов, наведених у Заяві-анкеті, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме - короткостроковий кредит. Мета отримання кредиту також наведена у Анкеті-заяві, у преамбулі якої зазначено, що кредит надається на особисті потреби.

Договір не передбачає надання додаткових та супутніх послуг третіх осіб. Про це прямо зазначено в п. 3.2. Прикінцевих умов, наведених у Заяві-анкеті. А п. 3.7. Прикінцевих умов встановлено, що платні послуги інших фінансових установ не надаються

У Додатку № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною (Заява-анкета на отримання кредиту) визначено, що розмір процентів становить 2% за кожен день користування кредитом (730% річних). Крім того, у п. 3.1. Прикінцевих умов, наведених у Заяві-анкеті зазначено, що «Клієнту пропонується фінансова послуга, а саме короткостроковий кредит з зазначенням її вартості та розміру % річних.

Позивач має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення Договору відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин в порядку та у випадках, визначених частинами 6, 7 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів». У цьому випадку клієнт повертає Товариству суму кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані за період починаючи із дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту. Але позивач не скористався своїм правом відкликати свою згоду на укладення договору, а продовжує користуватися отриманими на свою банківську картку коштами.

У Заяві-анкеті (Додатку № 1 до Договору) зазначено, що клієнт має право на дострокове повернення кредиту. Порядок дострокового повернення кредиту викладено у п. 3.1.1. Умов, де зазначено, що: «3.1.1.1. Погашення Заборгованості повинно здійснюватися Клієнтом в порядку, викладеному в п. п. 3.1.1.2., 3.1.1.3 Умов, також Клієнт має право достроково погасити Заборгованість в порядку, визначеному в п. 3.1.1.2 Умов. Погашення заборгованості здійснюється кожні 14 днів та до дати повернення кредиту. При цьому такі платежі складаються з суми Кредиту та процентів, нарахованих за користування Кредитом.

Для здійснення погашення Заборгованості Клієнт в Дати повернення кредиту, при схемі розрахунку Ануїтетних платежів, вносить готівкові кошти за допомогою перерахувань зі своєї платіжної картки».

Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому, укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» позивач здійснив оплату на рахунок ТОВ "Прості займи" були перераховані кошти в рахунок оплати за кредитним договором 595 з підтвердженням перерахування з карти оплат. Тобто, здійснивши часткову оплату, позивач підтвердив факт укладання договору та факт існування заборгованості за ним перед відповідачем

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не підписував кредитного договору, не отримував його, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прості займи" про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 30 вересня 2019 року.

Головуючий суддя П. П. Винниченко