ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/903/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - адвокатів - Демковича Ю.Й., Багранюка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2019 року (головуючий суддя Герчаківська О.Я., дата виготовлення ухвали не вказана) у цивільній справі № 607/17125/19 за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову шляхом заборонити приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. вчиняти будь-які дії щодо оформлення спадкових прав та видачі будь-яким іншим особам свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спадкового майна до набрання чинності рішенням у справі.

Заява мотивована тим, що предметом позову, який вона має намір подати, є вимоги про:

визнання недійсним шлюбу, укладеного 17 жовтня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

визнання недійсним шлюбу, укладеного 10 серпня 2009 року між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ;

встановлення факту проживання її ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

З початку 2010 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, об`єм якої складається, зокрема, із майна спільно нажитого нею та ОСОБА_4 за період проживання без реєстрації однією сім`єю з 2010 по 2019 роки. Вона не матиме повноцінної можливості реалізувати свої спадкові права, так як 17 жовтня 2002 року мала місце реєстрація шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а 10 серпня 2009 року між нею та ОСОБА_6 також було зареєстровано шлюб, який 18 лютого 2014 року розірвано Відділом ДРАЦС Тернопільського МУЮ. Вищенаведені обставини зумовлюють необхідність її звернення до суду із позовом, оскільки вважає, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а гакож шлюб між нею та ОСОБА_6 є такими, що зареєстровані без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя. Такі шлюби було укладено виключно з метою отримання документів, які надають можливість для виїзду за кордон у Сполучені Штати Америки з правом постійного проживання, що свідчить про те, що в обох випадках заміжжя викликано обставинами, а не взаємними почуттями та наміром створити сім`ю. Натомість факт її спільного проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу потребує визнання у судовому порядку, оскільки іншої можливості захисту своїх спадкових прав їй не доступні.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову полягає у тому, що під час її звернення 12 березня 2019 року до приватного нотаріуса Демкович Ю.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 їй стало відомо, що вказаним нотаріусом вже було відкрито спадкову справу №01/2019 після смерті ОСОБА_4 . Отже, існують інші особи, які раніше за неї звернулися до приватного нотаріуса Демкович Ю.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та відповідно очікують на її оформлення після спливу шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_4 Шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини у даному випадку спливає 21 липня 2019 року. У випадку задоволення її позову майно, набуте нею з ОСОБА_4 , а також майно, яке істотно збільшило свою вартість за час їхнього спільного проживання, вважатиметься таким, що належить їм з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 74 СК України), а відтак вона матиме право на отримання свідоцтва про право на спадщину на таке майно на рівні із іншими особами - спадкоємцями.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2019 року заяву задоволено.

Заборонено приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Юлії Леонідівні вчиняти будь-які дії щодо оформлення спадкових прав та видачі будь-яким іншим особам свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спадкового майна до набрання чинності рішенням у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що у справі відсутні будь-які докази на підтвердження набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час спільного проживання без укладення шлюбу у період 2010-2019 років у спільну сумісну власність майна. Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_4 було придбано лише земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 21.03.2016 року, усе решта майно ним набуте до 2010 року або ж на підставі договорів дарування. Позивач не надала жодних доказів про джерела фінансування для придбання згаданої земельної ділянки та про особисту фінансову участь в його придбанні. Також вважає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений 17.10.2002 та розірваний на підставі рішенням Тернопільського міжрайонного суду від 16.03.2016. а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 СК України, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу а в силу положень ЦПК України із вимогами про скасування рішення про розірвання шлюбу може звернутися лише сторона по справі, як от ОСОБА_4 , який помер, або ж ОСОБА_5 , а позивач таким правом не наділена. Також вказує, що забезпечуючи майбутній позов, суд першої інстанції не врахував роз`яснень пленуму ВС України, висловлених у п. 4 постанови № 9 від 22.12.06 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, яким наголошується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Вважає, що оспорюваною ухвалою порушуються спадкові права ОСОБА_1 . Також наголошує, що саме встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без укладення шлюбу на дозволить позивачу скористатися правом на спадкування, так як вона буде віднесена до четвертої черги спадкоємців за законом (ст. 1264 ЦК України).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін. Звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Зазначає, що спірною ухвалою про забезпечення позову спір по суті не вирішувався, а лише тимчасово обмежується можливість оформлення спадкових прав інших осіб без завдання таким особам будь-якому прямої шкоди. Тимчасове обмеження права розпоряджатися спадковим майном, без обмеження права володіння та користування ним, не зашкодить істотним чином нічиїм правам та охоронюваним законом інтересам.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_3 Багранюк В.С заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що ухвала суду є законною, обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала таким вимогам не відповідає.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.,3 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Встановлено, що заява про забезпечення позову не містить посилання на існування конкретних обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову про: визнання недійсним шлюбу, укладеного 17 жовтня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнання недійсним шлюбу, укладеного 10 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; встановлення факту проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, предметом якого є визнання недійсними двох шлюбів та встановлення факту проживання однією сім"єю.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не звернув увагу на відсутність доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, співмірності забезпечення із позовними вимогами та помилково задовольнив заяву про забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у заяві про забезпечення позову.

Аргументи сторони позивача, що реальною загрозою невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду є можливість відчуження спадкового майна, колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не відповідають вимогам ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий -

Судді -