Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 199/9795/15-ц

провадження № 61-24749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у складі судді Руденка В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між закритим акціонерними товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 55 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення

21 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилися за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за зазначеним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16 грудня виникла заборгованість у розмірі 17 050,34 доларів США, що еквівалентно - 399830,58 грн.

Ураховуючи зазначене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь указаний розмір заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нарахована ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту станом

на 16 грудня 2015 року належними та допустимими доказами не підтверджена, а тому суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідачів за процентам та пенею за указаним кредитним договором, тому позовні вимогибанку є необґрунтованими та не задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня

2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що нарахована відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість вдруге з 2007 року, а тому позовні вимоги та розрахунок банку є необґрунтованими, що позбавило районний суд можливості встановити дійсний розмір заборгованості за указаним кредитним договором по процентам та пені.

При цьому вважав, що нарахована заборгованість у розмірі 17 050,34 долари США, як різниця між уже стягнутим розміром заборгованості за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну № 199/9795/15-ц з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій зазначали, що борг відповідача перед позивачем не доведений.Вважало, що такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Зазначало, що до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо за відсотками, за пенею, тілом кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі - накопичувальним порядком, а також виписки за рахунками, які відображають рух коштів по усім рахункам, відкритим на обслуговування спірного кредитного договору.

Також зазначало, що відповідачами розрахунок заборгованості та виписки належним чином не спростовано, не наведено іншого рахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за спірним кредитним договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від наданої банком.

Відзив відповідачів на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між закритим

акціонерними товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 55 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення

21 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки, відповідно до умов яких, останні поручилися за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за указаним кредитним договором від 26 грудня 2007 року.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором від 26 грудня

2007 року належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 16 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 62 176,46 долари США з яких: заборгованість за кредитом - 24 552,32 долари США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 14 964,40 долари США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 22 652,74 долари США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року у справі № 2-8261/2010 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості стягнуто солідарно

з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у розмірі 48 592,12 доларів США,

а саме: 42 916,89 доларів США - заборгованість за кредитом,

3 309,53 доларів США - заборгованість за процентам за користування кредитом, 22,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 31,20 доларів США - штраф (фіксована частина), 2312,42 доларів США - штраф (процентна складова), що в еквіваленті становить 367 495,79 грн (а.с. 3, 4).

Згідно виписки з кредитного рахунку ОСОБА_3 з 21 лютого 2008 року

по 25 липня 2016 року погашення по тілу кредиту відбулося у розмірі 41 656,67 доларів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Кредит був наданий позичальнику строком до 21 грудня 2012 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2009 року скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, звернувся до Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у розмірі 48 592,12 доларів США, а саме: 42 916,89 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 309,53 доларів США - заборгованість за процентам за користування кредитом, 22,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 31,20 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 312,42 доларів США - штраф (процентна складова), що в еквіваленті становить 367 495,79 грн,

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої

статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою

статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованість указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду

у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Враховуючи строк надання кредиту та те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, приймаючи наявність судового рішення у справі № 2-8261/2010, суди дійшли правильного висновку про відмову банку у задоволення позову.

Доводи касаційної скаргивисновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк