Справа № 127/6796/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1679/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романчук Р. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуСправа № 127/6796/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2013 року, постановлене у складі судді Романчук Р.В., в залі суду,

встановив:

В березні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» (далі ТОВ «Купер Прайс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PL-B01/001/2007.

Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 28 750 грн., а відповідач зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти у строки, визначені кредитним договором (п. 1.5 ч. 2 кредитного договору), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та умовах, що зазначені в кредитному договорі (п. 1.4 ч. 2 кредитного договору). Відповідно до п.1.5.1 ч. 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється відповідачем щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Банк виконав покладений на нього обов`язок та видав відповідачу кредит в строк, установлений п. 1.7.2 ч. 2 кредитного договору.

Відповідач, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим відповідно до п. 3.1 ч. 2 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору відповідач несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених у кредитному договорі.

В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором №PL-B01/001/2007 від 25 вересня 2007 року, а також будь-яким можливим збільшенням основного зобов`язання, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-B01/001/2007 від 25 вересня 2007 року.

Згідно п.1.1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором.

04 лютого 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Купер Прайс», було укладено договір факторингу № 04022011, на підставі даного договору позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.02.2011 року (дата укладення договору факторингу) була наявна загальна сума заборгованості у розмірі 49 718,41 грн., з яких 24 013,61 грн. залишок заборгованості за кредитом, 25 704,80 грн. сума відсотків, несплачені відсотки за користування кредитом.

Станом на 04 березня 2013 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № PL-B01/001/2007 від 25 вересня 2007 року в розмірі 60 337,57 грн., з яких залишок заборгованості по кредиту - 24 013,61 грн., сума відсотків, несплачені відсотки за користуванням кредитом - 25 704,80 грн., пеня за несвоєчасну сплату тіла та відсотків - 7 513,46 грн., 3% річних за користування грошовими коштами - 3 105,70 грн.

На підставі вище викладеного, ТОВ «Купер Прайс» просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 60 337,57 грн. та судові витрати в розмірі 603,37 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» заборгованість за кредитним договором № PL-B01/001/2007 від 25 вересня 2007 року в розмірі 60 337,57 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2019 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 17 липня 2013 року залишена без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що факт неналежного виконання боржником умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема відповідач у апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин частину четверту статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється через не пред`явлення кредитором вимоги до поручителів впродовж шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, оскільки заборгованість виникла 04 лютого 2011 року, а позивач звернувся з позовом лише 21 березня 2013 року.

Також, вказав, що в матеріалах справи відсутні підтвердження належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, що свідчить про грубе порушення норм процесуального права.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ТОВ «Купер Прайс» відзив на апеляційну скаргу не подало.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником прав та зобов`язань якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PL-B01/001/2007. Відповідно до договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 28 750 грн., а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти у строки, визначені кредитним договором (п. 1.5 ч. 2 кредитного договору), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та умовах, що зазначені в кредитному договорі (п. 1.4 ч. 2 кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-B01/001/2007 від 25 вересня 2007 року.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно з частиною статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У відповідності до частин першої, другої статті 554 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування до поручителя ОСОБА_2 наслідків спливу строку пред`явлення вимог до поручителя, то колегія суддів враховує наступне.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду 21 березня 2013 року.

У п. 4 кредитного договору №ЗД-В01/001/2007 зазначено, що сума кредиту та нарахованих процентів погашається рівними частинами згідно графіку платежів, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Позивач у позові вказував, що згідно з додатком № 1 до кредитного договору (Графік погашення кредиту) погашення кредиту відбувається щомісячно, не пізніше визначеного цим Графіком числа кожного місяця протягом всього строку дії договору.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з додатком № 1 до нього.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 523/8249/14-ц дійшла висновку про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

У даній справі колегія суддів враховує, що позивач за договором факторингу від 04 лютого 2011 року отримав право вимоги за кредитним договором шляхом пред`явлення вимоги як до боржника так і до поручителя.

Станом на 04 лютого 2011 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 49718,41 грн., однак позивач звернувся до суду із вимогою про солідарне стягнення боргу з боржника та поручителя лише 21 березня 2013 року.

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно із п. 2.1. Договору поруки від 25.09.2007 строк дії поруки відповідає кредитному договору, з кінцевою датою виконання зобов`язання до 23 вересня 2012 року.

Вимога ТОВ «Купер Прайс» пред`явлена до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання за винятком останнього платежу.

Однак, встановити розмір цього платежу не можливо без дослідження Графіку платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору №PL-D01/001/2007, укладеного 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

При пред`явленні позову ТОВ «Купер Прайс» не надало Графіку платежів по кредиту.

Для з`ясування вказаних обставин ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2019 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 Графік платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору №PL-D01/001/2007, укладеного 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили суд про неможливість надання витребуваного документу, з підстав його втрати внаслідок затоплення квартири.

ТОВ «Купер Прайс» ухвалу суду отримало 16.09.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимоги ухвали не виконало та не повідомило про причини не надання Графіку платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору №PL-D01/001/2007, укладеного 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 частини боргу у вигляді останнього платежу по кредиту за вересень 2012 року не підлягають задоволенню з підстав недоведеності позивачем розміру цієї частини боргу.

Щодо інших заявлених позивачем вимог до ОСОБА_2 , то кредитором, за винятком останнього платежу, пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України і вважав, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме через недодержання графіку повернення кредиту та процентів за кредитом, поручитель має нести відповідальність перед позивачем за виконання всього обсягу основного зобов`язання, визначеного періодичними платежами. Питання про те, чи сплив строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів не дослідив.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не неправильного застосування норм матеріального права, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору, тому висновок суду першої інстанції про стягнення боргу з поручителя є помилковим.

В частині позовних вимог про стягнення боргу із боржника ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач підписавши кредитний договір та прийнявши пропозицію кредитора, погодився з умовами надання кредиту запропонованими банком, таким чином сторони досягли згоди зі всіх істотних умов договору, а отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином. Крім того, отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення, що свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин та є підставою для стягнення заборгованості.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До справи додано необхідні матеріали, які свідчать як про отримання кредиту, так і про наявність заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано іншого розрахунку заборгованості, який би спростував розрахунок наданий позивачем.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржувала та жодних заперечень, заяв чи клопотань з привиду вимог позивача до боржника не надала.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до поручителя та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 , в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу із поручителя, тому з ТОВ «Купер Прайс» на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 905,06 грн.

Керуючись 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2013 року в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 905,06 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук