ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/2695/18 Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Номер провадження 22-ц/819/1135/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Кусік І.В. від 23 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області, Микільська сільська рада Білозерського району Херсонської області про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом і просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею, у АДРЕСА_1 .

Свій позов мотивувала тим, що з 06.06.2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З вересня 2016 року шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені і 31.03.2017 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області їх шлюб розірвано.

Розпорядженням голови Білозерської РДА Херсонської області від 26.12.2016 року № 678 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та способу участі батька у вихованні дітей» було визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю - ОСОБА_2 . Цим же рішенням було визначено й спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей та встановлено йому дні побачень щотижня з 16.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі.

Вона планувала, що діти будуть навчатися з 01.09.2018 року в Херсонській гімназії ім. Т.Г. Шевченка, де для талановитих дітей створені належні умови для навчання, позакласних та гуртових занять. Про це вона повідомила батька дітей - ОСОБА_1 Він з цим не погодився і, прийшовши на побачення з дітьми 28.07.2018 року, забрав їх до місця свого проживання в с. Микільське Білозерського району Херсонської області. Дітей відповідач їй не віддає і вона не може з ними і бачитися, так як батько ховає їх.

01.09.2018 року ОСОБА_1 самовільно, без узгодження з нею, відправив дітей на перший дзвоник до школи в с. Микільське, а оскільки діти прописані в іншому селі і не можуть вчитися в другій школі, то з 01.09.2018 року вони до школи не ходять. Діти травмовані поведінкою батька, який про їх інтереси не дбає та робить усілякі перешкоди для їх спілкування із мамою. Позивачка вважає, що діти повинні проживати з нею, як це визначив орган опіки та піклування, і оскільки відповідач це не визнає, просить визначити їх місце проживання з матір`ю за рішенням суду.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ним, за його місцем проживання у АДРЕСА_2 . Свій позов мотивував тим, що весь час, поки вони з ОСОБА_2 проживали окремо, він добровільно надавав матеріальну допомогу, купував дітям іграшки, відраховував аліменти зі своєї заробітної плати. Діти навчалися в Інгулецькій загальноосвітній школі, а протягом літніх канікул 2018 року діти, за їх з позивачкою домовленістю, проживали з ним. У серпні 2018 року йому стало відомо про те, що колишня дружина забрала документи дітей з Інгулецької школи та подала їх до Херсонської гімназії ім. Т.Г. Шевченка (інтернату), куди мала намір відправити дітей для навчання та проживання з 01 вересня 2018 року. Діти категорично відмовлялися переїздити на постійне проживання до інтернату, плакали, просили залишити їх вдома, тому він забрав дітей та подав заяви про зарахування їх до Микільської загальноосвітньої школи, тобто за його місцем проживання. Вважає, що таке рішення ОСОБА_2 обумовлене її небажанням займатися вихованням дітей та відсутністю у неї для цього часу. Враховуючи те, що він, порівняно з матір`ю дітей, має більше можливостей щодо належного їх утримання, виховання та повноцінного розвитку, більше часу для спілкування з дітьми, вважає, що діти мають проживати саме з ним.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_2 , яка мешкає по адресу: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати: 704,80 грн. - за оплату судового збору, 7000,00 грн. - витрати, пов`язані з правничою допомогою.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове, про визначення місця проживання дітей з ним.

Апелянт вважає, що рішення суду постановлено без урахування найкращих інтересів дітей. На його думку, суд не дав оцінки тій обставині, що він завжди піклувався і піклується про матеріальне забезпечення дітей. На відміну від позивачки, він має постійне місце роботи і стабільну заробітну плату. Зважаючи на графік його роботи - одна доба через троє, він має більше вільного часу для виховання дітей, ніж позивачка, яка проживає в с. Інгулець, а працює в м. Херсоні, витрачаючи час ще й на дорогу. Коли він перебуває на добовому чергуванні за дітьми приглядає його сестра, яка мешкає в сусідньому будинку. Умови для проживання дітей з батьком кращі, ніж з матір`ю, так як у нього в будинку на кожну дитину є своя окрема кімната, що важливо для дітей різної статі.

В апеляційній скарзі йдеться й про те, що судом першої інстанції не встановлено, який дохід має позивачка і з чого складається дохід її сім`ї, що дало б змогу встановити рівень матеріального забезпечення нею їхніх дітей.

Крім іншого, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що до висновку про самовільне обмеження ним права ОСОБА_2 на спілкування з дітьми районний суд прийшов без посилання на будь-які докази. До того ж у справі є протилежні докази, які підтверджують той факт, що діти, за домовленістю між ним та позивачкою, протягом зимових канікул з 04.01.2019 року по 11.01.2019 року, проживали з матір`ю у неї вдома.

Також апелянт вказує, що обґрунтовуючи свої висновки про надання переваги позивачці при визначенні місця проживання дітей тією обставиною, що батько дітей порушив рішення органу опіки та піклування і протиправно змінив вже визначене їм місце проживання, суд не витребував висновок органу опіки та піклування, який був би актуальний на час вирішення справи. Таке порушення призвело до того, що взагалі не була з`ясована думка дітей про те, з ким із батьків вони бажають проживати, при тому, що до висновку психологів, які під час дослідження спілкувались з обома дітьми, суд віднісся критично.

Таким чином апелянт вважає, що суд припустився формального підходу у вирішенні спору.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апелянта в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Згідно ст. 29 ч. 4 ЦК України, ст. 160 ч.1 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Положеннями ст. 19 СК України визначено участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів та встановлено, що рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 06.06.2009 року по 11.04.2017 року. Вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з вересня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не можуть дійти згоди щодо участі кожного з них у вихованні дітей та визначенні місця проживання останніх, оскільки ОСОБА_2 переїхала разом з дітьми на інше місце проживання.

На підставі їх звернення розпорядженням голови Білозерської РДА Херсонської області від 26.12.2016 року № 678 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та способу участі батька у вихованні дітей» визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_2 . Цим же рішенням було визначено й спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей шляхом встановлення побачень з дітьми щотижня з 16.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 29.08.2018 року вбачається, що позивачкою створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Мати з дітьми проживає в будинку, де має власну частку. Крім них в будинку проживає її мати - бабуся дітей. Будинок з пічним опаленням, водопостачання та електропостачання в наявності. Сім`я обробляє земельну ділянку, вирощує для власних потреб овочеві культури, городину. У дітей є власна кімната, місце для виконання домашніх завдань та для проведення дозвілля. Діти забезпечені необхідним одягом та канцелярією. Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Запаси палива та продуктів харчування в достатній кількості. Мати працює позмінно продавцем в міні-маркеті в м. Херсоні. Зі слів ОСОБА_2 , її діти з 01.09.2018 року будуть навчатися в Херсонській гімназії ім. Т.Г. Шевченка. Її рішення про навчання дітей у вказаному навчальному закладі обумовлене тим, що там створені належні умови не тільки для навчання, але й для позакласних та гурткових занять.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється той факт, що ОСОБА_1 без згоди матері малолітніх дітей, з якою за рішенням органу опіки та піклування проживали діти, змінив їх місце проживання.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що його дії по неузгодженій зміні місця проживання дітей були вимушеними і викликані тією обставиною, що ОСОБА_2 мала намір влаштувати дітей до КЗ «Гімназія ім. Т.Г. Шевченка» (колишнього інтернату).

З приводу цієї обставини позивачка пояснила суду, що в селі, де вона проживає, вона не може знайти роботу, а тому змушена щодня їздити на роботу в м. Херсон. До моменту її повернення додому за дітьми наглядає її мати. З метою, щоб не витрачати час на дорогу і завжди перебувати в одному місті з дітьми вона вирішила перевести їх на навчання до м. Херсона. Дійсно вона мала намір влаштувати їх до КЗ «Гімназія ім. Т.Г. Шевченка», однак без проживання дітей у гуртожитку, оскільки мала намір поселитися з дітьми у своєї тітки. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

З довідки КЗ «Гімназія ім. Т.Г. Шевченка» Херсонської обласної ради № 02-03/39 від 15.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 з заявами про зарахування дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до навчального закладу не зверталася, особові справи дітей до гімназії не надходили.

Оцінюючи зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 лише мала намір влаштувати дітей до даної гімназії, однак це не свідчить про те, що їх влаштування до даного навчального закладу суперечило б їх інтересам та порушувало би права батька на спілкування з дітьми в майбутньому. Доказів протилежного апелянт суду не надав.

Суд вважав, що обрані ОСОБА_2 форма та методи виховання дітей, жодним чином не суперечать закону, моральним засадам суспільства та інтересам самих дітей. Тож законних та обґрунтованих підстав для зміни місця проживання малолітніх дітей без згоди матері, з якою вони проживали з народження, всупереч встановленого органом опіки рішення, яке є обов`язковим до виконання, ОСОБА_1 не мав.

Колегія суддів з таким висновком районного суду погоджується.

Згідно наказів Микільської загальноосвітньої школи № 219 від 28.09.2018 року та № 220 від 28.09.2018 року, за заявою ОСОБА_1 його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням листа Голови Білозерської РДА Херсонської області № 04-04/412 від 13.09.2018 року, були переведені з Інгулецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної ради до Микільської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Визначаючи на вимоги обох батьків малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 місце проживання дітей у судовому порядку, суд першої інстанції брав до уваги такі обставини.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 характеризуються позитивно, обоє працюють, мають у власності житло.

ОСОБА_2 зарекомендувала себе як мати, яка приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. До школи діти ходили охайні, одягнені по сезону, забезпечені необхідним шкільним приладдям. Мати відвідувала шкільні свята та заходи в яких брали участі її діти.

ОСОБА_1 за час навчання його дітей в Інгулецькій школі цікавився навчанням та вихованням дітей, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує шкільні заходи та свята. Крім цього, батько постійно забирає дітей на вихідні та канікули.

З актів обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проведених членами комісії Інгулецької та Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області у обох батьків діти забезпечені всім необхідним для проживання, гармонійного розвитку та виховання.

За таких обставин твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено, який дохід має позивачка і з чого складається дохід її сім`ї, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки рівень матеріального забезпечення нею дітей відповідає їх потребам.

Представник органу опіки та піклування в особі Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_2 , вважає що проживання дітей з матір`ю буде відповідати інтересам дітей. Наголосила, що органом опіки та піклування, на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дітей, інших обставин, що мають істотне значення та виходячи з інтересів дітей, вже визначено місце проживання дітей разом з матір`ю.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Суд першої інстанції, проаналізувавши докази у справі, дійшов висновку, що ОСОБА_2 , як мати малолітніх дітей, так і ОСОБА_1 , як їх батько, в повній мірі піклуються про здоров`я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, а інтереси дітей для обох батьків є предметом їх основного піклування. Житлово-побутові умови обох батьків, відповідають встановленим нормам.

Вирішуючи спір на користь позивачки, суд виходив із того, що проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю відповідає законним інтересам дітей. Суд зауважив і про те, що при вирішенні спору також підлягає урахуванню і протиправна поведінка ОСОБА_1 , спрямована на самочинну, всупереч вимогам закону, зміну місця проживання малолітніх дітей без згоди їх матері, з якою, за рішенням органу опіки та піклування, з урахуванням інтересів малолітніх було визначено місце проживання дітей. Внаслідок таких дій батька діти протягом вересня 2018 року не були влаштовані до школи.

Колегія суддів приходить до висновку, що саме ця обставина була вирішальною для суду першої інстанції при визначенні місця проживання дітей, з огляду на те, що умови для проживання та виховання дітей у обох батьків суд визнав відповідними.

Відповідно до положень ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погодилася з доводами апелянта про необхідність витребування висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

На запит суду апеляційної інстанції Білозерською РДА надано висновок станом на 22 серпня 2019 року, яким підтверджено, що умови проживання у обох батьків відповідають житловим нормам, обоє вони характеризуються позитивно, мають самостійний дохід і належно піклуються про дітей. На засіданні комісії діти висловили побажання залишитись проживати з матір`ю. Враховуючи ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, а також думку дітей, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю.

Підстав вважати зазначений висновок недостатньо обґрунтованим колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що позивачка приховала від органу опіки та піклування відомості про те, що станом на 22 серпня 2019 року вона вже не була працевлаштована і надана нею довідка про доходи є неактуальною не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як позивачка надала суду докази, що вона на даний час працює за договором підряду, на більш вигідних для неї умовах, ніж за попереднім місцем роботи. Доказів на підтвердження того, що позивачка не спроможна забезпечити матеріально дітей відповідач суду не надав.

Також відсутні підстави і для переоцінки результату обстеження, складеного Херсонською міською громадською Асоціацією психологів та психотерапевтів № 124 від 24.12.2018 року. Суд першої інстанції вважав, що зазначене обстеження було проведено без детального вивчення всіх обставин та відносин в родині, а також з порушенням методики проведення малюнкових тестів - без інтерв`ювання дітей під час малювання. Такий висновок суду витікає зі змісту дослідження, тому підстав для його переоцінки немає. Більш того, питання визначення місця проживання дітей всебічно досліджувалось органом опіки та піклування на засіданні 22.08.2019 року, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дітей, всіх обставин і відносин у родині, а також за участі дітей, під час якого діти виявили бажання залишитися проживати з матір`ю.

Доводи апелянта на спростування висновку районного суду про те, що ОСОБА_1 обмежив право ОСОБА_2 на спілкування з дітьми, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу, оскільки такий висновок не ґрунтується на доказах, що є у справі. Разом з тим, вони не вказують на незаконність судового рішення, оскільки ця обставина не була для суду визначальною при ухваленні рішення.

Таким чином всі наявні у справі докази свідчать на користь висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю.

Крім того, перевіряючи доводи апелянта про те, що він здатен забезпечити дітям кращі умови для проживання, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

З наявних у справі доказів вбачається, що у період з 2016 р. до 2019 р. дітям неодноразово змінювали місце проживання і навчання, відповідно. Так, до 06.10.2016 р. вони проживали в с. Микільське і син ОСОБА_3 навчався у Микільській загальноосвітній школі. З жовтня 2016 року до серпня 2018 р. діти проживали у с. Інгулець і навчались у Інгулецькій загальноосвітній школі. Після того, як їх забрав батько, вони з 28.09.2018 р. знову навчались у Микільській загальноосвітній школі. За рішенням Білозерського районного суду Херсонського області від 21.02.2019 р., яке допущено до негайного виконання, діти відібрані у батька і повернуті матері в с. Інгулець і відправлені на навчання до Інгулецької ЗОШ. Крім того, з довідки Микільської загальноосвітньої школи вбачається, що навчання у них здійснюється російською мовою (а.с.192), на відміну від Інгулецької ЗОШ. У дитини ОСОБА_3 виникають труднощі у перекладі понять з російської мови на українську (а.с.171).

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать про те, що чергова зміна місця проживання дітей не буде відповідати інтересам дітей. Апелянт суду не навів таких арґументів, які б давали підстави для протилежного висновку.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 26 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова