ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2856/19 Справа № 211/3956/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3956/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. о 08 годині 56 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» (надалі - Регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала у Структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 04.07.2001 року на посаді інспектора відділу кадрів, згодом була переведена з 13.03.2008 року на посаду техніка (з розшифрування швидкостемірних стрічок), з 05.11.2010 року - на посаду техніка 2 категорії.

Наказом Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» «Про звільнення ОСОБА_1.» № 472/ос від 02.08.2017 року позивача було звільнено за прогул без поважних причин, учинений 26 липня 2017 року (п.4 ст. 40 КЗпП України).

Позивач зазначає, що згідно графіку роботи за липень 2017 року 26.07.2017 року вона повинна була вийти працювати в одну зміну із 1-ою зміною техніків з розшифрування швидкостемірних стрічок, в якій працює технік ОСОБА_3, однак, 17.09.2016 року ОСОБА_3, працюючи з ОСОБА_1 в одній зміні та перебуваючи на робочому місці, вчинив щодо неї насильницькі дій, спричинивши позивачу умисне легке тілесне ушкодження, з приводу чого позивач звернулася з заявою до правоохоронних органів, за наслідками розгляду якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 0002317 від 15.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження за яким триває. З метою уникнення роботи в одному кабінеті з ОСОБА_3, маючи обґрунтовані підстави для побоювання за свою безпеку і здоров'я та остерігаючись вказаної особи, позивач 25.07.2017 року написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, яку залишила на столі керівника та наступного дня не вийшла на роботу, вважаючи що вона перебуває у відпустці.

При цьому, позивач зазначила, що 26 липня 2017 року в неї згідно графіку був день доробки, коли вона мала допрацьовувати години до місячної норми виробітку та в такі дні ніхто з працівників на роботу не виходив, оскільки необхідні години допрацьовувалися у день роботи своєї зміни по усній домовленості з заступником начальника депо з експлуатації.

Уточнивши позовні вимоги та зазначивши підставами позову, крім іншого, те, що факт її відсутності на робочому місці 26.07.2017 року неможливо ідентифікувати як прогул, оскільки 26.07.2017 року не є її робочим днем з огляду на графік роботи позивача «2 дні праці, 2 дні відпочинку», передбачений пп. б) п.1 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку, та враховуючи, що два дні напередодні, тобто 24 та 25 липня 2017 року вона працювала, в зв'язку з чим 26.07.2017 року є вихідним днем позивача.

Просила суд: скасувати наказ відповідача «Про звільнення ОСОБА_1.» № 472/ос від 02.08.2017 року, поновити її на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з серпня 2017 року по жовтень 2018 року, в розмірі 91031,70 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано наказ Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про звільнення ОСОБА_1.» № 472/ос від 02.08.2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді техніка 2 категорії Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 01.11.2018 року в розмірі 90 232 грн. 22 коп.

Стягнути з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2 311 грн. 92 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач Регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що 26 липня 2018 року є вихідним днем для позивача та неправильно застосував положення ст. 61 КЗпП України щодо визначення нормального числа робочих годин при підсумковому обліку робочого часу. При цьому, вважає, що судом було невірно визначено обліковий період, який на ПАТ «Укрзалізниця» становить місяць, а не тиждень, як вважав суд, та загальна тривалість робочого часу за місяць для позивача не перевищує норму.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у Структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 04.07.2001 року на посаді інспектора відділу кадрів, згодом була переведена з 13.03.2008 року на посаду техніка (з розшифрування швидкостемірних стрічок), з 05.11.2010 року на посаду техніка (а.с. 31).

25.07.2017 року ОСОБА_1 написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати тривалістю один день - 26.07.2017 року (а.с. 37) та залишила таку заяву на робочому столі заступника начальника депо ОСОБА_7 для розгляду, яка ним залишена без задоволення.

Наказом Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» «Про звільнення ОСОБА_1.» № 472/ос від 02.08.2017 року ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин, учинений 26 липня 2017 року, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 32).

Пунктом 4.1.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Відокремленого структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця» «Криворізьке локомотивне депо» на 2011-2012 роки, зареєстрований виконкомом Довгинцівської районної в місті ради за № 60/11 від 24.10.2011 року, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що режим праці і відпочинку в Криворізькому локомотивному депо регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників, безпосередньо пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів», затвердженими наказом Укрзалізниці від 10.03.1994 року № 40-ц .

Підпунктом б) п.1 Розділу 5 «Робочий час та його використання» Правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток № 18 до колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011 - 2012 рокивстановлено: «Час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку та приймання їжі для змінних працівників (працюючих по графіку: два дні праці, два відпочинку):Зміна - Початок праці - 8.00; Перерва І - 12.00 - 12.30; Перерва ІІ - 16.30 - 17.00; Закінчення праці - 20.00».

Згідно Графіку роботи (змінності) на липень 2017 року, затвердженим в.о.начальника депо, робочими днями ОСОБА_1, яка працювала в 2 - їй зміні, у липні 2017 року були: 1, 4, 5, 8, 9, 12, 13, 16, 17, 20, 21, 24, 25, 26, 28, 29 числа місяця (а.с. 55).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами Колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку Відокремленого структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця» «Криворізьке локомотивне депо», 26.07.2018 року було вихідним днем для ОСОБА_1, а тому її невихід на роботу у цей день не можна кваліфікувати як прогул. При цьому, суд також дійшов висновку, що при виході на роботу 26.07.2017 року, позивач ОСОБА_1 змушена була б працювати в одній зміні та в одному приміщенні із ОСОБА_3, який вчинив щодо неї фізичне насильство, за фактом якого триває кримінальне провадження № 0002317 від 15.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв'язку з чим нею було подано заяву керівникові про надання їй 26.07.2017 року відпустки без збереження заробітної плати, про результати розгляду якої ОСОБА_1 роботодавець вчасно не повідомив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судом необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП України чи додержані власником або уповноваженими ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, для правильного вирішення спору про звільнення суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.

Згідно ст.10 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

За змістом ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Пунктом 4.1.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Відокремленого структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця» «Криворізьке локомотивне депо» на 2011-2012 роки, зареєстрований виконкомом Довгинцівської районної в місті ради за № 60/11 від 24.10.2011 року, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що режим праці і відпочинку в Криворізькому локомотивному депо регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників, безпосередньо пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів», затвердженими наказом Укрзалізниці від 10.03.1994 року № 40-ц .

Підпунктом б) п.1 Розділу 5 «Робочий час та його використання» Правил внутрішнього трудового розпорядку, який є Додатком № 18 до Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011 - 2012 роки, встановлено: «Час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку та приймання їжі для змінних працівників (працюючих по графіку: два дні праці, два відпочинку); Зміна - Початок праці - 8.00; Перерва І - 12.00 - 12.30; Перерва ІІ - 16.30 - 17.00; Закінчення праці - 20.00».

Відповідно до п.4.1.3. Колективного договору депо працівникам депо, у тому числі працівникам локомотивних бригад, запроваджено підсумований облік робочого часу з періодом місяць.

Згідно пункту 3 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку депо, для забезпечення відпрацювання місячної норми годин тривалість перерви для відпочинку та приймання їжі дозволяється змінювати для змінних працівників. Графіки змінності з визначенням тривалості зміни часу початку і закінчення перерв затверджуються адміністрацією за погодженням з комітетом профспілки та оголошуються працівнику не пізніше як за три дні до початку його дії.

Отже, умовами Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Відокремленого структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця» «Криворізьке локомотивне депо» на 2011-2012 роки, який є чинний на теперішній час в силу вимог ч.3 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», визначено, що для змінних працівників, які працюють по графіку: два дні праці, два відпочинку, тобто по графіку позивача ОСОБА_1, забезпечення відпрацювання місячної норми повинно здійснюватися шляхом коригування тривалості перерви для відпочинку і приймання їжі, а не шляхом встановленням їм додаткових робочих днів поза межами графіку змінності, зокрема, як у даному випадку, шляхом встановлення третього поспіль робочого дня.

Таким чином, враховуючи графік роботи ОСОБА_1 як змінного працівника, а також зміст наведених норм КЗпП України та досліджених судом Колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 26.07.2018 року є вихідним днем позивача, оскільки нею було відпрацьовано два робочих днів напередодні - 24, 25 липня 2017 року, що відповідає змісту пп.б) п.1 Розділу 5 «Робочий час та його використання» Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці, у зв'язку з чим її невихід на роботу у цей день не можна кваліфікувати як прогул.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права та не враховано того, що в первісній позовній заяві ОСОБА_1 не обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що 26.07.2018 року є для неї вихідним днем, є безпідставними, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є поновлення на роботі та, як роз'яснено у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Доводи ж відповідача про те, що ОСОБА_1 не вийшла 26.07.2018 року у зв'язку з тим, що напередодні написала заяву про відпустку без збереження заробітної плати, яку в установленому порядку не погодила із керівником, а не з тих підстав, що цей день є вихідним для неї, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки, як зазначено вище, при розгляді трудового спору про поновлення працівника на роботі на суд покладено обов'язок з'ясувати саме законність дій роботодавця при звільненні такого працівника, що й було здійснено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було невірно застосовано норми статті 61 КЗпП України та наведено і розрахунки щодо визначення нормального числа робочих годин при підсумковому обліку робочого часу із застосуванням облікового періоду - тиждень, а не місяць, як це передбачено умовами Колективного договору, є обґрунтованими, однак це не призвело до ухвалення невірного рішення суду, а тому не може бути підставою для його зміни або ж скасування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджено наявність обставин, які є підставою для звільнення працівника за п.4 ст. 40 КзПП України, а тому наказ Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про звільнення ОСОБА_1.» № 472/ос від 02.08.2017 року в зв'язку з прогулом за п.4 ст. 40 КзПП України винесений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, на її користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого судом першої інстанції визначено у відповідності з вимогами статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348), та в апеляційній скарзі не спростовується.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваного судового рішення не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення позову по суті та відповідний правовий результат - не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: