Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа №367/2750/16-ц

провадження № 61-25577св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області

від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» (далі - НПП «Голосіївський»), про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 1976/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 903357 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:040:0130), площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

10 червня 2010 року ОСОБА_1 придбала зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, про що у державному акті зроблено відмітку про перехід до неї права власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня

2008 року № 1976/25-5 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 , скасовано його державну реєстрацію. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року, скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357, виданого ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності до

ОСОБА_1 та скасування його державної реєстрації, ухвалено нове рішення в цій частині, яким визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357, виданий ОСОБА_2 , та скасовано його державну реєстрацію.

Судом встановлено факт, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами селища міського типу Коцюбинське , на час прийняття Коцюбинською селищною радою рішення про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відсутня будь-яка містобудівна чи інша передбачена законом документації, яка б встановлювала межі смт Коцюбинське Київської області, а тому рішення селищної ради прийнято з перевищенням повноважень зазначеного органу місцевого самоврядування, що є підставою для визнання його недійсним.

Вказані обставини є преюдиціальними для зазначеної справи, а тому

ОСОБА_2 спірна земельна ділянка була передана у власність неуповноваженим органом.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосїївський»», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно з пояснювальною запискою та доданих до неї матеріалами, розширення природного парку відбулося за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», зокрема кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 27, 51 Святошинського лісництва. За інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14 липня

2014 року № 472 та акта перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03 липня 2015 року № А109/180 земельна ділянка, кадастровий номер :01:040:0130, відповідно до картосхеми знаходиться у межах 18 кварталу, тобто розташована на землях природно-заповідного фонду НПП «Голосїївський».

Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» спірна земельна ділянка була і залишається землями лісогосподарського призначення та вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, яким є держава в особі Кабінету Міністрів України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому наявні правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України. Відповідач мала можливість передбачити, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до статті 84 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність, а отже і незаконність відведення її першому власнику. Крім спірної земельної ділянки, відповідач аналогічним чином придбала ще 4 земельні ділянки у смт Коцюбинське у цьому ж кварталі, які є предметом інших судових справ, договори купівлі-продажу посвідчені одним і тим же нотаріусом, а від імені перших власників діяв один і той же представник. Зазначені обставини виключають добросовісність дій відповідача та є підставою для витребування у неї земельної ділянки відповідно до статті 388 ЦК України за будь-яких умов.

Посилаючись на наведене, позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:040:0130, вартістю 54 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2017 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі № К/9991/47372/12, встановлено, що Коцюбинська селищна рада, приймаючи рішення від 24 грудня 2008 року та від 25 грудня 2008 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», діяла в межах своїх повноважень, відповідно до встановленого порядку, з дотриманням процедури їх прийняття, а тому відсутні підстави для їх скасування. Ураховуючи, що ОСОБА_1 придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2010 року, тобто до набрання чинності Указу Президента від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», суд першої інстанції дійшов висновку, що

ОСОБА_1 на законних підставах набула право власності на спірну земельну ділянку, а тому відсутні підстави для витребування її у неї на підставі статті 388 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову першого заступника прокурора Київської області.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:040:0130, яка розташована по

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди у особи, право власності якої на відчужувану земельну ділянку було оформлене на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування та державного акт. Оскільки земельна ділянки вибула з володіння держави, яка є її власником, поза її волею, а тому відповідач користується нею без достатньої правової підстави, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора.

Посилання суду першої інстанції на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року (справа № 2а-6326/11/2670) є безпідставними, оскільки спір, що був предметом розгляду у зазначеній справі, стосувався виключно питання обсягу повноважень Київської міської ради щодо розпорядження земельними ділянками, які знаходилися у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у липні 2017 року, ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відповідач придбала спірну земельну ділянку у особи, яка була її власником, а тому мала право на її відчуження, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки від 10 червня 2010 року було чинним рішення Коцюбинської селищної ради про передачу у власність спірної земельної ділянки

ОСОБА_2 .Крім того, право власності на спірну земельну ділянку в неї виникло не на підставі державного акта, а на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2010 року, який є дійсним, що свідчить про те, що вона є законним власником земельної ділянки. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка перебуває у державній власності та що вона вибула із володіння держави в особі Кабінету Міністрів України не з її волі. Крім того, апеляційний суд не врахував висновки, викладені у рішенні Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2014 року, відповідно до яких КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством, а також на преюдиційність обставин, встановлених у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року, залишеній в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року, у справі № 2а-6326/11/2670, про те, що оскаржувані рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2008 року та від 25 грудня 2008 року прийняті в межах повноважень органу місцевого самоврядування та з дотриманням процедури їх прийняття.

Також суд не звернув увагу на те, що відчуження спірної земельної ділянки на користь заявника відбулося у 2010 році, тоді як Указ Президента України

№ 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», на підставі якого було збільшено його межі, був виданий 01 травня 2014 року, та на відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :01:040:0130, розташована на території зазначеного паркута відсутність у чинному законодавстві заборони перебування лісів у приватній власності.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2017 року від заступника прокурора Київської області надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, у якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судами обставинами справи. Зокрема рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року визнано незаконною передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , він не мав права її відчужувати ОСОБА_1 . Крім того, спірна земельна ділянка розташована на землях, які віднесені до земель природно-заповідного фонду і належить до земель лісогосподарського призначення, розпорядником яких є Кабінет Міністрів України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та запереченнях (відзиві) доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами установлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 1976/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_1 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей, на підставі якого ОСОБА_2 видано державний акт

серії ЯЖ № 903357 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:040:0130, площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

10 червня 2010 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 , про що на державному акті серії ЯЖ № 903357 на право власності на земельну ділянку зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_1 Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 54 000,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня

2008 року № 1976/25-5 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357, виданий ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 , і скасовано його державну реєстрацію.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року, скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357, виданого ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 і скасування його державної реєстрації та ухвалено нове рішення в цій частині, яким визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903357, виданий ОСОБА_2 , та скасовано його державну реєстрацію.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що на час прийняття Коцюбинською селищною радою Київської області рішення від 25 грудня

2008 року № 1976/25-5 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність спірної земельної ділянки, ця ділянка знаходилася поза межами смт. Коцюбинське Київської області, а тому Коцюбинська селищна рада перевищила повноваження щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» змінено межі НПП «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу НПП «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі

№ 367/4209/13-ц встановлено факт відсутності на час прийняття Коцюбинською селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки - ОСОБА_2 будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом, документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, а отже перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту.

Таким чином, для справи, що переглядається в касаційному порядку, преюдиційними є встановлені зазначеним судовим рішенням обставини перевищення Коцюбинською селищною радою повноважень при прийнятті рішення щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , яка не перебувала у віданні цього органу місцевого самоврядування, а отже незаконності набуття її у власність ОСОБА_2 та вибуття її із володіння власника - держави, поза його волею.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула із володіння її власника поза його волею на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого поза межами його компетенції, яке визнано судовим рішенням недійсним, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач має право витребувати спірну земельну ділянку від добросовісного набувача

ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦК України.

Звернення прокурора до суду з позовом про витребування земельної ділянки, яка є територією НПП «Голосіївський» і відноситься до земель природно-заповідного фонду, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, та повернення цієї земельної ділянки державі, що вибула з її власності незаконно, а тому відповідає легітимній меті і не порушує принципу рівності сторін.

Оскільки спірна земельна ділянка є власністю держави і вибула з її володіння поза її волею, що встановлено судовим рішенням, доводи касаційної скарги про те, що вона не може бути витребувана у ОСОБА_1 , яка є її законним власником, за наявності невизнаного недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_2 , є неспроможними.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі

№ 674/31/15-ц.

Твердження заявника про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду чи є такою, що розташована на землях природно-заповідного фонду, є безпідставними, оскільки суд не має права вдаватися до переоцінки обставин і доказів, які встановлені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2013 року у справі № 367/4209/13-ц, зокрема щодо незаконності рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 1976/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_1 , що є порушенням частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, принципу правової певності, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, що набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Необгрунтованими є також посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі № 2а-6326/11/2670 (провадження

№ К/9991/47372/12), яким залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року про відмову Київській міській раді у задоволенні позовних вимог до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у м. Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради Київської області, Коцюбинської селищної ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне агентство земельних ресурсів України, Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», Комунальне підприємство Київської обласної ради «Обласний лісгосп», Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України, про визнання бездіяльності протиправною, рішень не чинними та їх скасування, зобов`язання вчинити дії, оскільки у вказаних справах різні підстави заявлених позовів.

Таким чином, розглядаючи зазначений спір, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик