Справа № 645/2248/17
Провадження № 2-п/645/34/19
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді Іващенко С.О.,

секретаря судових засідань Гурської С.Ю.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 16.01.2018 по цивільній справі за позовом Комунального підприємство Харківводоканал до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

встановив:

25.05.2017 позивач КП Харківводоканал звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2017 провадження по даній справі було відкрито та призначено справу до розгляду.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2018 позовні вимоги КП Харківводоканал задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , 1978 року народження, (ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , 1980 року народження, ОСОБА_1 1947 року народження, (ІПН НОМЕР_2 ) на користь КП Харківводоканал заборгованість в розмірі 15056,80 грн. (пятнадцять тисяч пятдесят шість грн. 80 коп.), яка складається із заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 7491,52 грн. (сім тисяч чотириста девяносто одна грн. 52 коп.), за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 5463,77 грн. (пять тисяч чотириста шістдесят три грн. 77 коп.), інфляційних витрат у розмірі 1729,17 грн. (тисяча сімсот двадцять девять грн. 17 коп.) та трьох відсотків річних у сумі 372,34 грн. (триста сімдесят дві грн. 34 коп.); ОСОБА_2 , 1978 року народження, (ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 , 1980 року народження, ОСОБА_1 1947 року народження, (ІПН НОМЕР_2 ) на користь КП Харківводоканал витрати по сплаті судового збору у розмірі по 533,33 грн. з кожного.

Відповідач ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, якою просить скасувати заочне рішення суду від 16.01.2018 року, призначивши розгляд справи в загальному порядку.

В обґрунтування заяви посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не отримував копію вказаного заочного рішення, про його існування дізнались нещодавно. Крім того, судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, в наслідок чого ухвалив рішення, яке є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином, причини неявки не повідомив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в заяві. Також пояснив, що він дійсно зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , там не проживає.

Суд, вислухавши позицію відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих трьох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Так при розгляді справи судом було встановлено, що відповідачі по справі про час та місце розгляду справивідповідачі повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації (на адресу суду повернулися конверти, направлені на адресу відповідача ОСОБА_1 з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання»), причини неявки суду не повідомляв.

Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованого відповідно до інформації, яку містить відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо його зареєстрованого місця проживання, що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, які були повернуті до суду з відміткою про закінчення строку зберігання на пошті.

Така кореспонденція має вважатись отриманою відповідачем в день її надходження до відділення, що обслуговує будинок за цією адресою незалежно від того чи з`явився відповідач особисто та не залежно від причин неотримання вказаного листа особисто. Таким чином поштовий документ, який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання», має сприйматися достатнім доказом того, що відповідач був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Проте необхідно зауважити, що відповідачем не надано доказів того, що він не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки судові повістки надсилались за адресою їх реєстрації, будь яких доказів, що відповідачі проживають за іншою адресою суду не надано.

Згідно роз`яснень наданих у інформаційному листі Верховного суду України Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Щодо доводів заявника про підстави скасування заочного рішення, то всі вони зводяться до оцінки доказів, які були предметом дослідження при винесенні заочного рішення, а нових підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано, тому заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу для розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження або залишити заяву без задоволення.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення немає, а тому заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287 ЦПК України, суд

Постановив:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 16.01.2018 по цивільній справі за позовом Комунального підприємство Харківводоканал до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 січня 2018 по цивільній справі за позовом Комунального підприємства Харківводоканал до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення може бути оскаржено у загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним Кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.09.2019 року.

Суддя -