РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/199/19
Провадження № 2/327/90/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.09.2019 року смт. Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Завіновської А.П.,
за участю секретаря судового засідання Літвінової Т.А.,
представника позивача адвоката Соботюка В.А.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
11.06.2019 року Єсаулов Д.В ОСОБА_3 в особі повноважного представника адвоката Соботюка В.А. звернувся до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав наступне.
31.07.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг 100 000, 00 грн., про що останній власноручно написав розписку про отримання вказаної грошової суми та зобов`язався повернути борг за першою вимогою.
21.03.2019 року ОСОБА_4 .В. направив ОСОБА_2 письмову вимогу від 19.03.2019 року про повернення суми боргу до 02.04.2019 року, водночас останній на цю вимогу не відреагував і грошові кошти не повернув.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 100 000, 00 грн., а також суму понесених судових витрат, які склалися із суми сплаченого судового збору 1 000, 00 грн. та витрат на правничу допомогу - 5 000, 00 грн.
Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 09.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін було призначено 25.07.2019 року, який в подальшому в останній раз було відкладено на 11 год. 00 хв. 25.09.2019 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму представнику адвокату Соботюку В.А.
Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки, які були направленні останньому за зареєстрованим місцем проживання, повернулись до суду без вручення адресату із поміткою поштового відділення на конверті «виїхав».
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
З огляду на вказані норми закону, ОСОБА_2 вважається таким, що був сповіщений про час, дату і місце розгляду справи. Відзив не подав.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Соботюк В.А. підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
На підставі зазначеного, суд за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить наступного висновку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14).
Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 100 000, 00 гривень.
На підтвердження факту отримання зазначених грошових коштів позичальник ОСОБА_2 видав позикодавцю ОСОБА_1 письмову розписку про отримання коштів в борг (а.с. 9).
Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повернути грошові кошти за першою вимогою.
19.03.2019 року позивач склав відповідачу письмову вимогу про повернення боргу, в якій зазначив, що вимагає повернути суму боргу до 02.04.2019 року. Вказану вимогу ОСОБА_2 було направлено поштою 21.03.2019 року (а.с. 10,11), водночас грошові кошти не було повернуто.
З урахуванням наданих доказів та норм закону, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому задовольняє позов останнього.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При цьому ч.ч. 2-4 наведеної статті ЦПК України встановлено порядок та умови визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами.
Як вбачається з матеріалів справи між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Соботюком В.А. було укладено договір № 16/2 від 06.06.2019 року про надання правової допомоги (а.с. 13).
Згідно до акту № 1/16 від 11.06.2019 року про розрахунок витрат за послуги адвоката та виконаних робіт, гонорар адвоката за надання правничої допомоги у вказаній цивільній справі склав 5 000 грн., При цьому у вказаному акті адвокатом зазначено детальний опис проведених робіт (наданих послуг), які він надав позивачу в рамках даної цивільної справи (а.с. 14).
Факт понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 1/16 від 11.06.2019 року про сплату адвокату гонорару в сумі 5 000 грн. (а.с. 15).
За таких умов, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката відповідають критеріям, визначеним у ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд діючи до положень ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені останнім судові витрати, які склалися із суми сплаченого судового збору 1 000, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 5 000, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 202-205, 207, 208, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 211, 212, 259, 263-265, 273, 274, 280-283 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 100 000, 00 грн., а також суму понесених судових витрат, які склалися із суми сплаченого судового збору 1 000, 00 грн. та витрат на правничу допомогу 5 000, 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя: А.П. Завіновська