Справа № 297/1269/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, у вищевказаному будинку значиться зареєстрованим її колишній чоловік ОСОБА_3 . Останній не проживає у вищевказаному будинку більше 18 років, участі в утриманні будинку не прймає, комунальні послуги не сплачує, крім того, вона позбавлена можливості отримати субсидію, що порушує її права. Просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що із часу їх розлучення з відповідачем, останній у будинку АДРЕСА_1 не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні полуги не сплачує. Крім того, на її адресу неодноразово приходили листи про погашення кредиту, який заборгував відповідач. Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 добровільно знятися із реєстрації місця проживання не бажає. Просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, вважаючи такий безпідставним та пояснив, що з 2001 року, тобто після розлучення з позивачкою, дійсно не проживає в будинку АДРЕСА_1 . Ствердив, що покинув будинок добровільно, забрав спочатку перші необхідні йому речі, а вже згодом все інше. Вважав, що має право на 1/2 частину домоволодіння, однак ствердив, що не звертався до суду із відповідним позовом про поділ спільної сумісної власності. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Мочолянської сільської ради Берегівського району, в судове засідання не з`явився, днак надійшла заява сільського голови, згідно якої просить справу розглянути без їх участі (а.с.27)

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Так, згідно виписки з погосподарської книги № 173 від від 27 травня 2019 року, виданої виконкомом Мочолянської сільської ради Берегівського району, згідно погосподарської книги №5 на 2016-2023 роки села Гуняди, житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , що стверджується копією рішення Берегівського місцевого суду від 31 липня 2001 року (а.с. 11).

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: в АДРЕСА_1 , проживає в м. Берегово, що стверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №172 від 27 травня 2019 року (а.с. 12).

Як ствердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , відповідач, тобто її колишній чоловік ОСОБА_3 після їх розлучення, з 2001 року у вищевказаному будинку не проживає, участі в утриманні будинку та сплати комунальних послуг не приймає. Про таке на заперечив в судовому засіданні і сам відповідач ОСОБА_3 ..

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим в будинку АДРЕСА_1 , після розлучення з позивачкою, тобто з 2001 року, у вищевказаному будинку не проживає, участі в утриманні будинку не прймає, що не заперечив і сам відповідач, реєстрація відповідача ОСОБА_3 у будинку порушує право ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому суд вважає позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Виходячи зі змісту частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права користування житловим приміщенням).

Разом з тим, заперечення відповідача проти позову суд до уваги не приймає, оскільки такі є необгрунтованими , безпідставними та жодними доказами не стверджені.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись ІНФОРМАЦІЯ_2 2091 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Фейір О. О.