ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1249/18 Номер провадження 22-ц/814/248/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката Пугача С.В.,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - адвоката Ковердяєвої Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Городівського О.А., в залі суду в м. Миргороді, дата складання повного тексту рішення 06 листопада 2018 року, у справі № 541/1249/18 за позовом ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

12 червня 2018 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її чоловік - ОСОБА_7 був власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами № АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,060 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, відповідного до якого вищевказане майно заповів позивачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. У встановленому законом порядку за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа після ОСОБА_7

ОСОБА_4, яка є матір'ю спадкодавця та співвласником спірного житлового будинку, самовільно організувала роботи по встановленню додаткових вхідних дверей у вищезазначеному житловому будинку, що спричинило руйнування зовнішнього та внутрішнього пласту цегляної кладки, тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні її власністю, що і стало підставою для звернення до суду.

Просить суд визнати дії відповідача незаконними, такими що порушують її права та права її малолітньої доньки, як співвласників житлового будинку; зобов'язати відповідача демонтувати додаткові вхідні двері та привести пошкоджену несучу стіну в первісний стан; зобов'язати відповідача не чинити їй та її малолітній дочці перешкод у користуванні належним їм житловим будинком.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4, а також будь-яким фізичним та юридичним особам в житловому будинку по АДРЕСА_1 здійснювати руйнування несучої стіни, виконання будь-яких ремонтно-будівельних робіт, переобладнання або перепланування поза межами приміщень 1-4, 1-5, що розташовані в житловому будинку літ А-1, переобладнання або перепланування мереж електропостачання, мереж водопостачання, мереж опалення, мереж газопостачання, до вступу рішення по справі №541/1249/18 в законну силу.

Застосовано зустрічне забезпечення позову.

Визначено позивачу розмір зустрічного забезпечення у сумі 1 000 гривень та зобов`язано позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду (Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області, код отримувача (ЄДРПОУ): 26304855, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО: 820172, № рахунку: 5950) у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язано позивача у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 1 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні житловим будинком - відмовлено.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.06.2018 скасовано.

Повернуто ОСОБА_2 1000 грн., суму зустрічного забезпечення, які позивач сплатила на депозитний рахунок суду (Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області, код отримувача (ЄДРПОУ):26304855, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО: 820172, № рахунку: 5950) відповідно до квитанції № 33193922 від 27.06.2018.

З рішенням суду не погодилась позивач. В апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом при вирішення спору не враховано, що відповідачем не надано правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, також відповідачем не було погоджено з відповідними уповноваженими органами проведення переобладнання будинку. Крім того, зазначає, що судом не було враховано, що сторони не поділили спірне майно в натурі, а тому встановлюючи обставини справи, суд вийшов за межі позовних вимог.

ОСОБА_4 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, ухваленим з повним дослідженням судом обставин справи та наданих сторонами доказів. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явились позивач, представник позивача, відповідач, представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з підстав визначених п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України -невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено, обставин, які б свідчити про створення відповідачем ОСОБА_4 перешкод позивачу ОСОБА_2 та її доньці ОСОБА_6 у користуванні успадкованою часткою житлового приміщення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірне проведення відповідачем ремонто-будівельних робіт по встановленню додаткових вхідних дверей в будинку, відхиливши твердження позивача про необхідність отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради перед початком виконання будівельних робіт. При цьому, місцевий суд, посилаючись на положення Постанови КМУ від 07.06.2017 № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» прийшов до висновку, що проведення даних робіт не потребує дозволу органу місцевого самоврядування.

Окрім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що порядок користування житловим будинком вже було визначено рішенням суду від 1975 року, а тому вважав, що дії відповідача по проведенню ремонтно-будівельних робіт проводилися на належній відповідачу частині та були спрямовані на виконання рішення суду від 1975 року.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення народного суду Миргородського району Полтавської області від 28.02.1975 року (а.с.111-112).

Відповідно до вказаного рішення суду було здійснено поділ спільно нажитого майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9, набутого за час перебування у шлюбі, зокрема здійснено розподіл спірного житлового будинку з надвірними побудовами та визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частину з виділенням їй в натурі кімнати 1-4 пл. 7,6 кв. м., кімнати 1-5 пл. 15,9 кв. м., меншої частини сараю «Б» розміщеної праворуч від входу в прибудову до сараю «б», 1/2 частини паркану та вбиральню. Окрім того даним рішенням зобов'язано ОСОБА_4 облаштувати за власний рахунок опалення та окремий вхід в приміщення 1-4, закласти двері з приміщення 1-5 в приміщення 1-2, двері, що залишися використати при облаштуванні окремого входу.

Право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину будинку (реєстраційний номер майна 19665617) зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.11.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 успадував 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.12-13).

Таким чином, з листопада 2007 року співвласниками житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_4

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений 09 січня 2018 приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу, відповідного до якого вказане майно заповів дружині - ОСОБА_2 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 - помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами № АДРЕСА_1, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12).

У встановленому законом порядку позивачка прийняла спадщину, та 20.09.2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/5 частки спірного житлового будинку (а.с.143). В цьому ж свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку майна (1/10 частку житлового будинку) ще не видано.

З матеріалів справи вбачається, що у 1988 році, у зв'язку з розподілом спірного житлового будинку та проведенням добудов, відповідачем, з метою приведення у відповідність фактичного плану будинку був виготовлений поверховий план, згідно з яким в частку ОСОБА_9 входять кімнати, 2-2 площею 7,6 кв.м., 2-3 пл. 15,9 кв. м. та добудовані кімнати 2-1 площею 12,2 кв. м. та кухня, яка не містить позначку «площею 6,7 кв. м.» Зовнішній вхід в дану частину будинку був через прибудовану кухню, що підтверджується копією витягу з технічної документації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач 07.06.2018 року організувала роботи по встановленню додаткових вхідних дверей у спірному житловому будинку. В результаті такої перебудови зруйновано зовнішній пласт цегляної кладки, та частково порушено внутрішній пласт цегляної кладки напроти встановлених дверей. При цьому є можливість проникнення в належне позивачу та її донці житлове приміщення сторонніх осіб.

Відповідно до змісту статті 152 ЖК України виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання лише в тому випадку, коли такі роботи не передбачають втручання в несучі конструкції та /або інженерні системи загального користування.

Так, з матеріалів справи слідує, що відповідачем ОСОБА_4 було проведено ремонтно-будівельні роботи у спірному житловому будинку шляхом облаштування окремого вхідного отвору в частині домоволодіння, тобто в огорожувальній (несучій) конструкції будинку.

Відповідно до п. 1 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів. Що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого Постановою КМУ № 406 від 07.06.2017 року, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію лише роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1).

Згідно «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76 до перепланування належить перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустановка тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Отже, влаштування дверного отвору у огороджувальній конструкції будинку належить до будівельних робіт з реконструкції, і для їх виконання, відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» необхідний документ який надає право на виконання будівельних робіт.

Суд першої інстанції на зазначені вище норми законодавства не звернув уваги та внаслідок невірної оцінки встановленим у справі фактичних обставин, прийшов до помилкового висновку про те, що облаштування дверного прорізу в огороджувальній (несучій) конструкції будинку не потребує отримання відповідного дозволу на проведення таких робіт.

Оскільки, відповідачем не надано доказів отримання відповідного документу, який надає право на виконання будівельних робіт, колегія суддів приходить до висновку, що роботи про облаштуванню окремого вхідного отвору відповідачем проведено з порушенням вимог щодо проведення такої реконструкції.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні спірним житловим будинком, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було проведено згідно рішення народного суду Миргородського району Полтавської області від 28.02.1975 року.

Під час розгляду справи, колегією суддів встановлено, що після розподілу домоволодіння ОСОБА_8 фактично в спірному домоволодінні не проживав. В ньому проживали ОСОБА_4 (відповідач) та її син ОСОБА_7, який в подальшому набув право власності на 1/2 частину домоволодіння після смерті батька - ОСОБА_8 Починаючи з 1975 року будинок було реконструйовано. Ремонтно-будівельні роботи по реконструкції будинку проводилися ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_4

Таким чином, внаслідок проведеної реконструкції та добудови приміщень у домоволодінні, його стан значно поліпшився, починаючи з 1975 року.

При цьому, розподіл домоволодіння між співвласниками - ОСОБА_4 та ОСОБА_7, після його переобладнання та реконструкції з виділенням в натурі частки кожному, не проводився та не встановлювався.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого суду, що порядок користування житловим будинком, визначений рішення суду від 1975 року, зберігся до моменту виникнення між сторонами спірних правовідносин, оскільки такі висновки спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про недоведеність позивачем факту спричинення перешкод їй з боку ОСОБА_4 у праві користування власністю є передчасним, оскільки сторони є співвласниками спірного житлового будинку, частки яких на момент розгляду справи в суді не виділені у натурі.

Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визнати організоване ОСОБА_4 часткове руйнування несучої стіни та встановлення додаткових дверей в житловому будинку по АДРЕСА_1 незаконним та таким, що порушує права малолітньої ОСОБА_6 та ОСОБА_2, як мешканців та власників житлових приміщень у цьому будинку.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує саме дії відповідача по встановленню додаткового двірного отвору у спірному домоволодінні. За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе задовільнити позовні вимоги в цій частині шляхом визнання дій відповідача по встановлення додаткових дверей в житловому будинку по АДРЕСА_1 незаконними.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалі справи вбачається, що за подачу позову ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1), за подачу заяви про забезпечення позову позивач сплатила 352 грн. 40 коп. (а.с.43) судового збору, та за подачу апеляційної скарги сплачено - 1058 грн. (а.с.176). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 2115 грн. 20 коп.

Також підлягають скасуванню заходи забезпечення позову та зустрічного забезпечення, застосовані ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року. Внесені ОСОБА_2 кошти зустрічного забезпечення в сумі 1000 грн. згідно квитанції № 33193922 від 27 червня 2018 року (а.с.83), які знаходяться на депозитному рахунку суду, підлягають поверненню.

Керуючись ст. ст. 141; 367; 374 ч.1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 - задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_4 по встановленню додаткових вхідних дверей в житловому будинку по АДРЕСА_1 незаконними і такими, що порушують права малолітньої ОСОБА_6 та ОСОБА_2 як мешканців та співвласників житлового будинку.

Зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати встановлені додаткові вхідні двері в житловому будинку по АДРЕСА_1 та привести пошкоджену несучу стіну в первісний стан.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод малолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2115 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Заходи забезпечення позову та зустрічного забезпечення, застосовані ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року, - скасувати.

Повернути ОСОБА_2 1000 гривень, суму зустрічного забезпечення, які ОСОБА_2 внесла та знаходяться на депозитному рахунку суду (Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області, код отримувача , Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО: 820172, № рахунку: 5950) відповідно до квитанції № 33193922 від 27 червня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Л.М. Хіль

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін