Постанова

Іменем України

19 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 409/2471/15-ц

провадження № 61-46737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., МартєваС. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Млін-Сервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Єрмакова Ю. В., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Млін-Сервіс» (далі - ТОВ «Млін-Сервіс»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Млін-Сервіс» укладено кредитний договір № 61113V10, відповідно до умов якого банк надав позичальнику овердрафт з лімітом 750 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 16 % відсотків річних, зі сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 0,1 від ліміту у кожному календарному місяці, з кінцевим терміном погашення 10 жовтня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4, укладено договір поруки № 61113Р15, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, як солідарні боржники.

Строк користування кредитними коштами сплинув 07 жовтня 2014 року.

В наслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по вказаному вище кредитному договору від 11 жовтня 2013 року утворилась заборгованість, яка станом на 10 липня 2014 року становить 1 315 793,44 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1151179,87 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд керувався вимогами статей 526, 1054 ЦК України та дійшов висновку, що з відповідача як поручителя підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 1151179,87 грн.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що банк звернувся з позовом до поручителя ОСОБА_4 поза межами шестимісячного строку передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому порука припинилася.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням матеріального та процесуального права. Банк був позбавлений можливості відправити вимогу поручителю, у зв'язку з припинення з 01 грудня 2014 року діяльності УДППЗ «Укрпошта» об'єктів поштового зв'язку, у м. Луганську за місцем реєстрації поручителя. Вказана обставина унеможливила звернення банку до поручителя саме з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у встановлений законом строк, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Крім того, апеляційним судом в порушення статті 263 ЦПК України, не було взято до уваги та не надано належної оцінки обставинам на які посилався банк у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, щодо неможливості відправлення вимоги відповідачу з причин, що не залежали від волі банку.

У листопаді 2018 рокусправа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Млін-Сервіс» укладено кредитний договір № 61113V10, відповідно до умов якого банк надав позичальнику овердрафт з лімітом 750 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 16 % відсотків річних, зі сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 0,1 від ліміту у кожному календарному місяці, з кінцевим терміном погашення 10 жовтня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4, укладено договір поруки № 61113Р15, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, як солідарні боржники.

Сторонами визначено кінцевий термін погашення кредитних коштів 10 жовтня 2014 року.

В результаті неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1315793,44 грн., яка складається з: 650529,44 грн. заборгованість за кредитом (основним боргом), 108529,86 грн. прострочені проценти за користування кредитом, 2419,35 грн. прострочена комісія за управляння кредитом, 117438,63 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 16057,98 грн. пеня за несвоєчасну оплату процентів, 558,06 грн. пеня за несвоєчасну сплату комісії, 15749,91 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 357335,27 грн. витрати від інфляції, 47175 грн. штрафні санкції.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251,252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строк дії поруки, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки зазначені у пункті 7.4 про його дію до повного виконання Основного зобов'язання за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов договору поруки № 61113Р15 від 11 жовтня 2013 року, відповідач ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, як солідарні боржники, а саме: повернення суми усіх зобов'язань позичальника за кредитним договором (відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту) (стаття 1 договору поруки).

Строк виконання основного зобов'язання настав 10 жовтня 2014 року, у зв'язку зі спливом строку договору.

Судами встановлено, що у банку право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_4 про виконання порушеного зобов'язання боржника - ТОВ «Млін-Сервіс» щодо повернення кредиту, виникло з 11 жовтня 2014 року та протягом наступних 6 місяців, тобто до 11квітня 2015 року.

Із зазначеним позовом банк звернувся до суду лише у липні 2015 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, передбаченого частини четвертої статті 559 ЦК України.

Установивши, що банк звернувся до поручителя із вказаним позовом після спливу шестимісячного строку, передбаченого частини четвертої статті 559 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що припинення з 01 грудня 2014 року діяльності УДППЗ «Укрпошта» об'єктів поштового зв'язку, зокрема, у м. Луганську за місцем реєстрації поручителя унеможливило звернення банку до поручителя з вимогою про виконання порушеного зобов'язання у строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки банк не був позбавлений можливості пред'явити вимогу до поручителя шляхом звернення до суду із вказаним позовом у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та правильне застосовування ним норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то касаційну скаргу банку необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв