Справа № 473/159/19
РІШЕННЯ

іменем України

"21" лютого 2019 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/159/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком № 432 по вул. Отамана Григорєва в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 432 по вул. Отамана Григорєва в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області на підставі договору купівлі продажу від 24.01.2002 року, право власності зареєстроване за позивачем в КП «Вознесенське МБТІ» 04.02.2002 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.11.2018 року договір купівлі продажу від 24.01.2002 року визнано дійсним.

08.09.2015 року відповідач, який є знайомим позивачки за згодою останньої був зареєстрований у вказаному будинку, при цьому він обіцяв знятися з реєстрації через три місяці. Відповідач жодного дня в будинку за місцем реєстрації не проживав, а згодом повідомив позивачку, що їде жити до м. Миколаєва. Позивачка неодноразово зверталася до ОСОБА_3 з приводу зняття з місця реєстрації, але він не реагує, а ОСОБА_2 має намір отримати субсидію на оплату комунальних послуг, але через реєстрацію відповідача в будинку її відмовляють у нарахуванні субсидії. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 05.02.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, судом викликався через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України відповідно до положень ч 11-12 ст. 128 ЦПК України.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки вимоги п.12 ст. 128 ЦПК України були виконані.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_2 належить житловий будинок № 432 по вул. Отамана Григорєва (до перейменування №340 «а» по вул. Леніна) в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області на підставі договору купівлі продажу №0768 від 24.01.2002 року укладеного на Південній товарній біржі, право власності зареєстроване за позивачем в КП «Вознесенське МБТІ» 04.02.2002 року за реєстровим номером 580 ( а.с. 9-11,12).

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.11.2018 року визнано договір купівлі продажу житлового будинку дійсним (а.с.13-14), позивач зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно, про що свідчить сформований 13.02.2019 року витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно витягу з розпорядження ОСОБА_6 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 26.05.2016 року про перейменування вилиць, перейменовано вулицю Леніна на вулицю Отамана Григорєва та змінено нумерацію будинків з 340»а» на 432, рішення виконкому бузької сільради від 31.01.2001 року за № 12 (а.с. 12, 15).

Згідно будинкової книги в будинку № 432 по вул. Отамана Григорєва (до перейменування №340 «а» по вул. Леніна) в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області значиться зареєстрованим ОСОБА_3 з 08.09.2015 року (а.с.17-19).

Згідно відповіді від 21.03.2018 року на запит адвоката ОСОБА_6 сільська рада повідомляє, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна), буд. 432 з 08.09.2015 року по теперішній час, але за вказаною адресою з 2016 року не проживає, місце проживання не відоме (а.с.20).

Свідок ОСОБА_4, яка є близькою подругою позивача зазначила, що майже через день буває в будинку ОСОБА_2. за адресою с. Бузьке, вул. Отамана Григорєва буд. 432 і може підтвердити, що відповідач там ніколи не проживав.

Свідок ОСОБА_7, яка є падчеркою позивача підтвердила, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не проживав в будинку, який належить дружині її батька, він кілька років тому залицявся до її старшої сестри, але в будинку не проживав, його речей там немає, де він мешкає не знає.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачці перешкод у користуванні належною їй квартирою.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Тобто право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 постанові ВС від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16-ц.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача, як власника житлового будинку № 432 по вул. Отамана Григорєва в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, з часу реєстрації взагалі в ньому не проживає. В той же час реєстрація відповідача ОСОБА_3 створює позивачу перешкоди в користуванні своїм майном.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що відповідач у вказаному будинку не проживає тривалий час, не бажає в добровільному порядку зніматися з місця реєстрації, чим порушує права позивача, як власника.

З урахуванням викладеного вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що не наполягає на відшкодуванні судових витрат йому відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4-5, 11-13, 76-83, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 432 по вул. Отамана Григорєва в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного його тексту.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія ЕР 548633 виданий Вознесенським РВ УДМС України 27.08.2015року.

Суддя Висоцька Г.А.