П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 221/4003/18

Номер провадження 22-ц/804/478/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року головуючого судді Писанець Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 04 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку , мотивуючи позовні вимоги тим, що з 08 липня 2016 року працювала на посаді телефоніста міжміського телефонного зв'язку 1 класу у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 19 травня 2017 року була звільнена за угодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. На день звільнення, ОСОБА_1 була нарахована, однак, не сплачена компенсація за невикористану відпустку та заробітна плата за березень 2017 року у сумі 3 211,33 грн., за квітень 2017 року у сумі 1 953,82 грн., за травень 2017 року у сумі 7 297,37 грн., при цьому за березень 2017 року їй був виплачений аванс у розмірі 1550 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати ,грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10912,52 грн.,та середній заробіток за період затримки розрахунку - з 20 травня 2017 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати у розмірі - 10912, 52 грн.,суму середнього заробітку за період затримки розрахунку у розмірі - 69 188,37 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Арсентьєв Е.Г. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що судом не прийнято до уваги ,що з 16 березня 2017 року внаслідок Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, стала відсутність зв*язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ,а також стала неможливою передача з непідконтрольної території первинних документів ,викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення . Внаслідок відсутності саме первинних документів на підконтрольній українській владі території ,нарахування заробітної плати було припинено .Неврахування цих обставин привело до висновку щодо стягнення суми заробітної плати після 16 березня 2017 року . Також судом першої інстанції не враховано науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність форс-мажорних обставин, які свідчать про відсутність вини підприємства у невиконанні трудового законодавства та унеможливлюють своєчасну виплату заробітної плати.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим,що посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили) не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки він не є сертифікатом (висновком) та відповідно до ст.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» Торгово-промислова палата є недержавною, самоврядною організацією, яка не може припинити чи відмінити дію законів України. Зазначає, що в якості підтвердження обсягів нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по 19 травня 2017 року нею до суду були надані відповідні розрахунки по заробітній платі, надані в бухгалтерії підприємства, відповідно до яких позивачу з березня нараховувалися виплати за простій підприємства. Документи для остаточного розрахунку, у тому числі розрахунки по заробітній платі, табелі обліку робочого часу за зазначений період , оригінал наказу про припинення трудового договору, форму П-2 та інші документи, згідно Наказу №899-Н від 26 червня 2017 року були направлені до СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (м. Лиман), що суперечить твердженню відповідача про відсутність первинних документів. З 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв*язку « структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень « регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» був встановлений простій наказом від 17 .03.2017 року № 60/ШЧ ,створеного згідно наказу начальника дирекції від 17.03.2017 року № 236/ДНД та наказу начальника регіональної філії. Зазначає, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами умов є простоєм, згідно ст. 34 КЗпП України, а розрахунок заробітної плати, що надані, містять посилання саме про оплату простою підприємства. Зазначає, що при звільненні їй була видана трудова книжка оформлена належним чином та позивачем був підписаний наказ про припинення трудового договору, це фактично спростовує доводи відповідача про те, що відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу.Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи(а.с.145-146,148,153,154). Надали заяви про можливість розгляду справи у їхню відсутність(а.с.112,155-156). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав .

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08 липня 2016 року по 19 травня 2017 року, перебувала із відповідачем ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» у трудових відносинах, працюючи на посаді телефоніста,звільнена за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV«Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» ДП "Донецька залізниця" було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року № 735 затвердив статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» внесена в реєстр 21 жовтня 2015 року. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця « є належним відповідачем по справі.

Під час роботи, ОСОБА_1 була нарахована, однак, не була сплачена заробітна плата за березень 2017 року , за квітень 2017 року, за травень 2017 року . При цьому, за березень 2017 року їй був виплачений аванс 1550 грн.

На підтвердження своїх доводів про належний розрахунок суми заборгованості, позивачем надано письмові розрахункові листи ВП ШЧ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ ( ) за період - березень-травень 2017р.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені законні інтереси позивача, яка припинила трудові відносини з підприємством і мала право на час звільнення отримати від відповідача всі належні їй виплати із заробітної плати.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги надані позивачем розрахункові листи за період березень - травень 2017 року ,відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою ,наказ про звільнення позивача з роботи ,оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з березня по травень 2017 року (а.с. 9-11 ).

Факт наявності та розмір зазначеної заборгованості із заробітної плати відповідачем не спростовано.

Між тим , відмовляючи у позовних вимогах в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, суд першої інстанції виходив з того, що така компенсація не підтверджена будь-якими доказами та позивачем не визначено період відпустки.

Такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи ,підлягає зміні у вказаній частині,оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те,що відповідно розрахункових листів під час роботи, ОСОБА_1 була нарахована з утриманням передбачених законом податків та обов*язкових платежів, однак, не була сплачена заробітна плата за березень 2017 року у сумі 3211,33 грн., за квітень 2017 року у сумі 1953,82 грн., за травень 2017 року у сумі 7297,37грн. із зазначенням компенсації за невикористану відпустку 39 днів у розмірі 7170,54 грн. При цьому, за березень 2017 року їй був виплачений аванс 1550 грн.

Відповідно до положень ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

На підставі викладеного ,апеляційний суд приходить до висновку ,що право позивача на отримання компенсації за 39 днів невикористаної щорічної відпустки є безспірним ,підтверджено наданим позивачем розрахунковим листком за травень 2017 року (а.с.11),наказом про звільнення її з роботи (а.с.62),а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 10 912 ,52 грн. слід змінити та стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості з березня 2017 року по травень 2017 року із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 10 912 грн.52 коп. (3211,33+1953,82+7297,37 ) -1550 грн.= 10 912,52 грн. )

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 19 травня 2017 року, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що підприємство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові.

Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

З матеріалів справи встановлено,що відповідач вимог закону про повний розрахунок при звільненні не дотримався, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, внаслідок цього існує заборгованість на загальну суму 10 912 грн.52 коп. по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 999-XIV від 16.07.1999 року передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи і у зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо не підтверджені належними доказами та є припущеннями, є безпідставними.

Діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов'язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на Указ Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» не приймаються до уваги, оскільки ці документи регламентують питання щодо припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов'язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні.

Отже, встановлено наявність заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку ОСОБА_1 на загальну суму 10 912 грн.52 коп.,яка підлягає стягненню з відповідача без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов*язкових платежів .

Доводи скаржника про безпідставне стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України заслуговують на увагу .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України у розмірі 69 188 грн.37 коп. за період з 20 травня 2017 року по 27 листопада 2018 року .

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у позові у вказаній частині з наступних підстав.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі і, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці ПАТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень проти судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.( а.с. 34-50).

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Як вбачається із пункту 7 розділу У1 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 розділу У1 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 69 188 грн.37 коп. і в цій частині у позові відмовити.

На підставі ч.1,ч.13.ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд , задовольняючи частково апеляційну скаргу відповідача та ухвалюючи нове рішення у справі, вважає необхідним у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції стягнути в дохід держави з ПАТ «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 704,80 грн., з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська залізниця» підлягає до стягнення витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 144,31 грн.(704,80Х150%=1057,20 грн.;1201,51-1057,20=144,31грн.).

Сплачена сума судового збору в більшому розмірі,ніж встановлено законом, у розмірі 1679,99 грн.,при подачі апеляційної скарги на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року по справі № 221/4003/18 відповідачем ПАТ « Українська залізниця» повертається,відповідно до ст.7 Закону України « Про судовий збір «, за клопотанням особи,яка його сплатила ( 2881,50 (а.с.95) - 1201,51 грн.(10 912,52+69188,37 =80 100,89 грн.,до апеляційної інстанції (801,0089 Х 150% =1 201,51 грн) = 1679,99 грн. ) .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково .

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 69 188 ( шістдесят дев*ять тисяч сто вісімдесят вісім )грн.37 коп. - скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 10 912 ,52 грн. змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 10 912 (десять тисяч дев*ятсот дванадцять ) грн.52 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави на розрахунковий рахунок - 6001, отримувач коштів - ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030106 у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,яка народилася у м.Донецьку Донецької області,,ідентифікаційний номер НОМЕР_1,яка зареєстрована за адресою:АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ; регіональна філія «Донецька залізниця» 84404, м. Лиман Донецької області, вул. Привокзальна, 22) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 144 ( сто сорок чотири ) грн.31 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року .

Судді: