Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/139/16-ц

провадження № 61-33412св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у складі судді Катющенко В. П. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 0806592 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (далі - ТЗ). За договором страхування застрахованим ТЗ є LAND ROVER EVOQUE, державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_6 . Право користування застрахованим ТЗ передано ОСОБА_2 яка, відповідно до договору страхування, має необхідний страж керування та вік.

15 квітня 2015 року водій ОСОБА_2 приблизно о 09:00 год залишила застрахований ТЗ на вул. Кутузова, 9 у м. Києві та пішла по своїм справам. Повернувшись о 11:00 год до застрахованого ТЗ водій ОСОБА_2 виявила пошкодження задньої правої частини застрахованого ТЗ. З цього приводу вона зателефонувала до відповідача з повідомленням, про виявлення пошкодження застрахованого ТЗ, у відповідь їй повідомили про необхідність виклику на місце події працівників правоохоронних органів (на той час ДАІ). Прибувши на місце події працівниками ДАІ у ОСОБА_2 відібрано пояснення в якому вона зазначила наступне: «При поверненні о 11:00 год виявила пошкодження задньої правої частини автомобіля. Винуватця події на місці випадку не було, свідків не знайшла, оскільки автомобіль застрахований, звернулась до співробітників ДАІ. Потерпілих немає».

20 квітня 2015 року позивач подав заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування з необхідним переліком документів. 18 червня 2015 року відповідач надіслав відповідь про відмову в виплаті страхового відшкодування, в якій посилався на те, що пояснення водія ОСОБА_2 про обставини пошкодження автомобіля з технічної точки зору є необґрунтованими, а тому ПрАТ «СК «Альфа Страхування» немає правових підстав для виплати страхового відшкодування.

Таку відповідь відповідача вважає безпідставною, помилковою або такою, що умисно здійснена з метою уникнення сплати страхового відшкодування.

23 вересня 2015 року позивач, з метою визначення вартості пошкоджень застрахованого ТЗ, які були виявлені 10 липня 2015 року, на вул . Кутузова, 9, звернувся до офіційного дилера Land Rover ТОВ «Вінер Автомотів». Згідно наданого товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» (далі - ТОВ «Віннер Автомотів») рахунку від 23 вересня 2015 року№ 1021127 вартість ремонту застрахованого ТЗ складає - 66 722,99 грн.

Таким чином, розмір страхового відшкодування складає 66 722, 99 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 66 722,99 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відхилено; рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що відповідачу не подавались завідомо неправдиві відомості, щодо обставин ДТП, які відповідно до закону та умов договору могли б бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Страхову компанію повідомлено, що власнику та водію транспортного засобу не відомо за яких обставин був пошкоджений застрахований транспортний засіб. Отже, відповідач неправомірно відмовив позивачу у здійснені страхового відшкодування, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ПрАТ «СК «Альфа Страхування»посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 755/139/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 10 липня 2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного ТЗ, за яким здійснено страхування ТЗ - LAND ROVER EVOQUE, ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_3 В періодом дії договору з 10 липня 2014 року по 10 серпня 2015 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль LAND ROVER EVOQUE, ДНЗ НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1

15 квітня 2015 року ОСОБА_2 , яка була водієм вказаного ТЗ, припаркувала автомобіль біля будинку на вул. Кутузова, 9 в м. Києві, після повернення до автомобіля виявила пошкодження останнього невстановленим ТЗ, після чого повідомила про вказане страховика.

15 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням про випадок, що мав ознаки страхового.

ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повідомило листом, що у зв`язку з тим, що характер пошкоджень автомобіля викликав сумніви щодо можливості їхнього утворення внаслідок заявлених обставин, у товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-німецьке підприємство «Декра Експерт» (далі - ТОВ «УНП «Декра Експерт») замовлено проведення транспортно-трасологічної експертизи. Згідно з висновком спеціаліста-трасолога встановлено наступне: «в момент слідоутворень (виникнення: пошкоджень) автомобіль LAND ROVER EVOQUE, ДНЗ НОМЕР_1 не міг перебувати в нерухомому стані. Подія пошкодження у двох місцях заднього правого кута кузову цього автомобіля не могла відбуватися на місці паркування цього автомобіля за адресою: вул. Кутузова 9 м. Київ, де зафіксована вказана страхова подія, а відбувалася в іншому місці (інших обставинах). Пояснення водія зазначеного автомобіля ОСОБА_2 про обставини пошкодження автомобіля з технічної точки зору є необгрунтованими».

На підставі підпункту 13.3.3. договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» повідомило страхувальника, що вони не мають правових підстав для виплати йому страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, відповідач, зокрема, посилався на висновок № ДА/28-15 транспортно-трасологічного досліджень, пошкоджень на автомобілі ДНЗ НОМЕР_1 , складеного 15 червня 2015 року ТОВ «УНП «Декра Експерт», відповідно доякого в момент слідоутворень (виникнення пошкоджень) автомобіль ДНЗ НОМЕР_1 не міг перебувати у нерухомому стані. Подія пошкодження у двох місцях заднього правого кута кузову цього автомобіля не могла відбуватися на місці паркування цього автомобіля за адресою: вул. Кутузова, 9 у м. Києві , де зафіксовано страхову подію, а відбувалася в іншому місці (інших місцях). Пояснення водія зазначеного автомобіля ОСОБА_2 про обставини пошкодження автомобіля з технічної точки зору є необґрунтованими.

Згідно рахунку від 23 вересня 2015 року № 1021127, складеного ТОВ «Віннер Автомотів», вартість ремонтних робіт автомобіля з ДНЗ № НОМЕР_1 складає 66 722,99 грн.

Апеляційним судом на перевірку доводів апеляційної скарги, ухвалою від 08 листопада 2016 року призначена судова транспортна трасологічна експертиза.

У висновку судової транспортної трасологічної експертизи від 20 березня 2017 року № 18306/16-52 зазначено, що встановити чи могли виникнути пошкодження задньої правої частини автомобіля Land Rover, ДНЗ НОМЕР_5 , за обставин, зазначених водієм ОСОБА_2 в заяві про виплату страхового відшкодування, неможливо, оскільки вказана заява в матеріалах справи відсутня.

Водночас, встановити, чи могли виникнути вказані пошкодження автомобіля Land Rover за обставин, зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 та у висновку дослідження № ДА/28-15, неможливо, оскільки ці документи містять лише обставини виявлення цих пошкоджень, а не обставини їх утворення.

Теоретично, утворення вищевказаних пошкоджень могло відбуватись як при нерухомому стані автомобіля Land Rover, так і при його русі, в залежності від конфігурації об`єкта (-ів), виступаючими частинами якого (яких) утворені пошкодження на автомобілі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом З частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 991 ЦК України страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Договором страхування, укладеним між сторонами передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, обставин його настання, надання відомостей про пошкодження, що відбулися в різний час і за різних обставин про один страховий випадок.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди не встановили дійсні обставини справи та безпідставно погодилися з висновком судового експерта, не взявши до уваги висновок спеціаліста-трасолога.

З урахуванням висновку судової експертизи, яка проводилась на стадії апеляційного розгляду експертом, що попереджався про кримінальну відповідальність, на відміну від висновку спеціаліста, який поданий суду страховою компанією, апеляційний суд встановив, що відповідачу не подавались завідомо неправдиві відомості, щодо обставин ДТП, які відповідно до закону та умов договору могли б бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Страховій компанії повідомлено, що власнику та водію транспортного засобу невідомо за яких обставин пошкоджено застрахований ТЗ, у зв`язку з тим, що пошкодження були виявлені після паркування автомобіля.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що страховий випадок мав місце, а відмова відповідача від виконання свого обов`язку є неправомірною.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов