ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4314/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/149/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.

секретар судового засідання - Журбіцький В.О.

за участю: апелянта - ОСОБА_4,

представника апелянта - ОСОБА_5,

представника позивача та третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/4314/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року (суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_8, про поділ майна,

встановив:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт проживання між нею та ОСОБА_4 однією сім?єю без шлюбу в період з січня 2009 року до реєстрації шлюбу, тобто до 19 січня 2011 року; поділити майно, набуте за період проживання однією сім?єю та під час шлюбу з ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на автомобіль «Renault Traffic», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 доларів США, виділивши їй його в натурі; визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на майно, виділивши йому в натурі: телевізор «Samsung», вартістю 3000грн., телевізор «Sony», вартістю 6000грн., холодильник «Samsung», вартістю 2500грн., духовку «Bosch», вартістю 3200грн., варочну поверхню «Bosch», вартістю 1600грн., пральну машину «Bosch», вартістю 3500грн., витяжку, вартістю 1200грн., меблі для кухні (мийку, барну стійку зі штучного каменю, 4 стули, навісні шафи, напольні тумби, пенал, декоративна поверхня на стіну зі штучного каменю, стільницю зі штучного каменю), меблі до спальної кімнати (шафа-купе, ліжко, комод, дзеркало), шафу - купе в коридор, тумбу, дзеркало, дверцята в ванну кімнату з алюмінієвого профілю, загальною вартістю 9414 доларів США, штори на вікна, вартістю 6000грн.

Позов мотивовано тим, що з 2010 році вона з ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних стосунках та проживали однією сім?єю в квартирі, яка належить на праві власності матері відповідача, ОСОБА_9 Позивач зазначає, що вони мали спільний бюджет, разом вели спільне господарство, допомагали один одному в усіх справах. В червні 2010 року вона завагітніла, а в січні 2011 року вона з відповідачем офіційно зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання за спільні кошти ними було придбано: автомобіль «Renault Traffic», 2006 року випуску, вартістю 12000 доларів США, телевізор «Samsung» вартістю 3000грн., телевізор «Sony» вартістю 6000грн., холодильник «Samsung» вартістю 2500грн., духовку «Bosch» вартістю 3200грн., варочну поверхню «Bosch» вартістю 1600грн., пральну машину «Bosch» вартістю 3500грн., витяжку вартістю 1200 грн., меблі для кухні,спальної кімнати, шафу - купе в коридор, тумбу, дзеркало, дверцята в ванну кімнату з алюмінієвого профілю загальною вартістю 9414 доларів США, штори на вікна вартістю 6000грн. Сімейне життя між подружжям не склалося, а тому в лютому місяці 2015 року шлюб між ними був розірваний.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2009 року до офіційної реєстрації шлюбу, а саме до 19 січня 2011 року. Поділено майно, набуте за період проживання однією сім?єю. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2015 року скасовано заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2015 року та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач після уточнення позовних вимог просила встановити факт проживання між нею та ОСОБА_4 однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року до 19 січня 2011 року; стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину кредитних коштів по договору про іпотечний кредит №11-1-2008-03 від 02 квітня 2008 року у сумі 49179грн., виплачених ними за час спільного проживання; визнати її особистою приватною власністю, вилучити та передати наступне майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1: меблі для кухні (мийка, барна стійка зі штучного каменю, 4 стули, навісні шафи, напольні тумби, пенал, декоративна поверхня на стіну зі штучного каменю, стільниця зі штучного каменю), меблі до спальної кімнати (шафа-купе, ліжко, комод, дзеркало), шафу - купе в коридор, тумбу, дзеркало, дверцята в ванну кімнату з алюмінієвого профілю; пилосос «Samsung 1800w» сіро-зеленого кольору; праску «Philips» біло-синього кольору; пральну машину «Bosch», вартістю 3500грн; телевізор «Samsung» білого кольору, вартістю 3000грн; тюль в гостинній кімнаті бузкового кольору без візерунків; тюль в спальній кімнаті білого кольору з квітковим візерунком; тюль на кухні, з вертикальними смужками білого кольору; штори в гостинній кімнаті бузкового кольору, інкрустовані кольоровим штучним камінням; штори в спальній кімнаті персикового кольору без візерунку; штору-лабрикен в кухонній кімнаті, сірого кольору, вартістю 13200грн; визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити: вмонтовану в кухню духовку «Bosch», сірого кольору, вартістю 3200грн., варочну поверхню марки «Bosch», чорного кольору, вартістю 1600грн., витяжку, сірого кольору марки «САТА», вартістю 1200грн., телевізор «Sony», вартістю 6000грн., виділивши їй телевізор «Sony», вартістю 6000грн.; визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити ОСОБА_4 легковий автомобіль «Renault Traffic», 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1/2 частину вартості зазначено автомобіля, з врахуванням індексу інфляції, в сумі 87354грн.

Позивач зазначила, що в позовній заяві була допущена помилка в частині написання дати створення сім'ї та початку спільного проживання. З січня 2008 року вони почали проживати як одна сім'я в її батьків, а потім відповідач запропонував зробити ремонт та проживати в квартирі його матері по АДРЕСА_1. В квітні 2008 року вони отримали споживчий кредит у сумі 80000грн., за який придбали будівельні матеріали, обладнання, проводили оплату робіт по ремонту квартири. Всього за час спільного проживання по тілу кредиту та процентам сплачено кошти у сумі 98359грн. У червні 2010 року її брат ОСОБА_11 придбав автомобіль «Renault Traffic», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 доларів США, який оформив на ОСОБА_4 Однак, кошти за автомобіль відповідач не повернув ОСОБА_11 За спільні кошти сторін були придбані телевізор «Sony», духовку «Bosch», варочну поверхню «Bosch», холодильник «Samsung», витяжку. Також, у 2010 - 2011 роках батьки позивача ОСОБА_7 (прізвище після шлюбу ОСОБА_7) передали їй в особисту власність пилосос «Samsung», праску «Philips», пральну машину «Bosch», телевізор «Sony», вартістю 3000грн. Крім того, на фірмі її брата ОСОБА_11 були виготовлені меблі для кухні, спальної кімнати, коридору на загальну вартість 9414 доларів США. В січні 2016 року вона розрахувалась за зазначені меблі, а тому вони належать їй на праві приватної власності.

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив встановити факт проживання його та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2009 року до реєстрації шлюбу, тобто до 19 січня 2011 року, та визнати кіоск для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 8,4кв.м., біля будинку АДРЕСА_2, кімнатний спліт-кондиціонер «Saturn» спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_7, поділити майно, залишивши його у власності ОСОБА_7, та стягнути з неї на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості вказаного майна.

Позов мотивовано тим, що з грудня 2009 року вони з відповідачемОСОБА_10 вступили у фактичні шлюбні стосунки та проживали однією сім?єю без шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності його матері ОСОБА_9 Під час спільного проживання вони придбали кіоск для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 8,4 кв.м., що розташований поблизу будинку АДРЕСА_2. Кіоск був придбаний ОСОБА_7 в інтересах сім?ї за їх спільні кошти відповідно до біржового договору купівлі-продажу від 16.03.2010 року. Крім того, для опалення кіоску за спільні кошти був придбаний сторонами кондиціонер «Saturn».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року справи об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2018 року залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача ОСОБА_7 без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2008 року по 19 січня 2011 року (часу реєстрації шлюбу). Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 транспортний засіб марки «Renault-Trafic вСі100», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто грошову компенсацію з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault-Trafic вСі100», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_4 в сумі 80333грн.50коп. Визнано особистою власністю АДРЕСА_1 меблі в квартирі АДРЕСА_1, для кухні: мийку, барну стійку зі штучного каменю, 6 навісних шаф, 5 напільних тумб, пенал темно-коричневого кольору, декоративну поверхню на стіну зі штучного каменю, загальною вартістю 37605,95грн., 4 стільці вартістю 2400грн.; меблі для спальної кімнати: шафу-купе вартістю 111210грн., ліжко вартістю 4860грн., комод вартістю 2290грн., дзеркало 640грн., дверцята у ванну кімнату з алюмінієвого профілю в кількості 4 штук вартістю 3600грн., меблі для коридору: шафу-купе вартістю 8978грн., комод вартістю 1762грн., дзеркало вартістю 1260грн. У задоволенні решти вимог ОСОБА_7 відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю з грудня 2009 року, визнання кіоску для торгівлі продовольчими товарами загальною площею 8,4кв.м., розташованого біля будинку АДРЕСА_2, та кімнатний спліт-кондиціонер «Sаturn» спільною сумісною власністю та його розподілу відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 3654грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року виправлено описку у резолютивній та мотивувальній частинах рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року та зазначено, що правильним слід вважати найменування транспортного засобу «Renault Traffic», реєстраційний номер НОМЕР_2, та вартість шафи-купе «11210грн.».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (ОСОБА_7) проживають однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з січня місяця 2008 року. За час спільного проживання за спільні кошти сторони придбали автомобіль «Renault Traffic», 2006 року випуску, вартістю 160667грн. Співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідач погодився сплачувати грошову компенсацію, однак не надав доказів того, що його частка у праві власності на автомобіль збільшилась у зв'язку з внесенням коштів, отриманих від реалізації автомобіля ВАЗ 21070, належного йому на праві власності. Меблі для кухні, спальної кімнати, шафи - купе в коридор, тумба, дзеркало, дверцята в ванну кімнату з алюмінієвого профілю належать на праві особистої власності позивачу ОСОБА_7, оскільки вони не були набуті за рахунок спільних коштів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Разом з тим, не доведено позивачем належними та допустимими доказами, що побутова техніка, а саме пилосос «Samsung», праска «PHILIPS Elance», пральна машина «Bosch», телевізор «Samsung» є її особистим майном. Відповідачем заперечується придбання ними в період спільного проживання предметів домашньої обстановки та вжитку, зокрема духовки марки «Bosch», варочної поверхні марки «Bosch», кухонної витяжки «САТА», телевізора «Sonу», тюлі та штор у квартирі, а позивачем не надано жодних письмового доказів на підтвердження часу їх придбання та вартості спірного майна, а також придбання зазначеної побутової техніки та предметів домашньої обстановки та вжитку за рахунок спільних коштів подружжя. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення половини коштів, сплачених на погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному ОСОБА_4, суд виходив з того, що поділу підлягає майно подружжя, в тому числі і грошові кошти, наявні у подружжя, а також майно подружжя, яке знаходиться у третіх осіб. Кошти, сплачені подружжям за час шлюбу на користь третіх осіб за самостійними зобов'язаннями кожного з них, а також за спільними зобов'язаннями, в тому числі в рахунок погашення кредитних зобов'язань, не є майном, в розумінні статті 61 СК України, яке належить подружжю, а також майном, яке належить подружжю, та перебуває у третіх осіб, оскільки право власності на кошти з моменту їх передачі належать кредитору, а не платнику таких коштів. Станом на 07.11.2016 року заборгованість по кредитному договору сплачена повністю. Сторони на свій власний розсуд витратили кредитні кошти, отримані позичальником ОСОБА_4 на споживчі потреби, а тому вони не є спільним майном подружжя та не підлягають поділу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_7 в частині поділу автомобіля задовольнити частково, стягнути з нього на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 38441грн.50коп., в решті позовних вимог ОСОБА_7 до нього відмовити, його позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що частка ОСОБА_4 в спірному автомобілі є більшою, оскільки його придбання було здійснено з урахування коштів, отриманих після реалізації іншого автомобіля, який належав на праві приватної власності ОСОБА_4 Тому, відповідачем значно збільшено частку у спірному автомобілі. Судом першої інстанції не враховано, що спірні корпусні меблі не можуть бути предметом поділу майна подружжя, оскільки дане майно не було придбане ними за рахунок спільних коштів подружжя та вони знаходяться у квартирі, власником якої є його мати. На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги висновок судового експерта про оцінку кіоску. При цьому, з'ясувавши, що спільне майно було відчужено без згоди одного з подружжя, суд першої інстанції повинен був задовольнити позов ОСОБА_4 частково, стягнувши грошову компенсацію вартості спільного майна на його користь. Крім того, судом незаконно відмовлено у позові щодо розподілу кімнатного спліт-кондиціонера.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_7 зазначила, що в період спільного проживання з апелянтом було придбаноавтомобіль «Renault Traffic» за кошти її брата ОСОБА_11 Кошти за автомобіль ОСОБА_4 її брату не повернув. Апелянтом не надано належних та допустимих доказів про продаж автомобіля ВАЗ 2107 за 3000 доларів США та внесення цих коштів на придбання нового автомобіля. Посилання апелянта на укладений договір дарування корпусних меблів є надуманим, оскільки вказані меблі були придбані на підставі договору поставки від 01.04.2010 року та повний розрахунок за їх встановлення здійснено ОСОБА_7 після розірвання шлюбу. Тому, спірні меблі належать їй на праві приватної власності. ОСОБА_4 також у своїх письмових поясненнях визнавав факт придбання меблів не за спільні кошти подружжя. Не надано ОСОБА_4 належних та допустимих доказів про придбання спірного кіоску за їх спільні кошти. Крім того, з 2011 року вона не являється власником кіоску, оскільки він був подарований ОСОБА_11 і вказаний договір дарування апелянтом не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_8 зазначила, що її донька проживала однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_4 із січня 2008 року в квартирі, яка належала на праві приватної власності матері ОСОБА_4 Для здійснення ремонту у квартирі вони взяли гроші у кредит, поручителем по якому виступила ОСОБА_7 Придбанням будівельних матеріалів та ремонтом повністю займалася її донька ОСОБА_7 При цьому, вона надавала доньці кошти на пошиття штор, придбала їм техніку для дому. ОСОБА_11 за власні кошти встановив їм меблі на кухні, у спальні, шафу-купе та інші меблі. За період перебування у шлюбі витрачені ними кошти на меблі ОСОБА_11 повернуто не було. Також, вказала, що ні дочка ОСОБА_7, ні ОСОБА_4 коштів за придбання кіоску не платили. З грудня 2011 року кіоск належав на праві власності приватному підприємцю ОСОБА_11 на підставі договору дарування, а з грудня 2013 року був подарований ОСОБА_8 Тому, кіоск не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, так як ОСОБА_4 не надав доказів його придбання за спільні кошти подружжя.

Апелянт ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 та третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_6, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення коштів та поділу майна не оскаржується, а отже не є предметом апеляційного перегляду.

Встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однієї сім'єю без шлюбу з січня 2008 року.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підтвердили, що з січня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, проводили ремонт у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки, виданої головою правління ОСББ «Енергія» 20.07.2015 року, ОСОБА_7 проживала у АДРЕСА_1 з грудня 2009 року по грудень 2013 року.

Допитана як свідок голова правління ОСББ «Енергія» ОСОБА_16 підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали з грудня 2009 року у квартирі АДРЕСА_1.

Також, відповідач ОСОБА_4 визнав факт проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з грудня 2009 року.

19 січня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_20.

У рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинено з грудня 2013 року.

16.12.2016 року ОСОБА_7 у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_7», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Згідно з вимогами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту спільного проживання сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_4 однією сім'єю без шлюбу з січня 2008 року по 19 січня 2011 року. При цьому, судом правильно враховано, що довідка від 20.07.2015 року, видана головою правління ОСББ «Енергія», підтверджує лише період проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1. Надані позивачем докази на підтвердження факту спільного проживання, наявності спільного сімейного бюджету відповідачем не спростовані.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Для визначення осіб таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. У зв'язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці.

За час проживання однією сім?єю 24 червня 2010 року сторонами за спільні кошти придбано автомобіль марки «Renault Traffic», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №031/11/2015 року від 26.11.2015 року вартість автомобіля Renault Traffic», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на час розгляду справи становить 160667грн.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 зроблено висновок, що суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, він просив залишити йому у власності вказаний транспортний засіб, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача ОСОБА_7 половини вартості автомобіля в сумі 80333,50 грн.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що він за рахунок продажу автомобіля ВАЗ 21070 значно збільшив свою частку у автомобілі марки «Renault Traffic», оскільки на підтвердження вказаних обставин належні та допустимі докази ОСОБА_4 не надано. Реалізація автомобіля ВАЗ 21070 27.07.2010 року, тобто після придбання спірного транспортного засобу, не підтверджує наявність будь-яких боргових зобов'язань за придбаний новий автомобіль перед будь - якими особами.

Також, 16 березня 2010 року ОСОБА_7 придбала кіоск для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 8,4кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується біржовим договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.4 біржового договору купівлі - продажу загальна вартість кіоску становить 100грн.

04.02.2011 року ОСОБА_7 подарувала зазначений кіоск приватному підприємцю ОСОБА_11, який 20.12.2013 року подарував спірний кіоск ОСОБА_8

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №607/018 від 18.09.2018 року ринкова (дійсна) вартість кіоску для торгівлі продовольчими товарами станом на 17.09.2018 рік становить 238364грн.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач заперечила проведення ремонту та облаштування кіоску в період спільного проживання з ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ст.81 ЦПК України ОСОБА_4 не надано доказів того, що спірний кіоск та кондиціонер були придбані за спільні кошти подружжя, а також, що в період спільного проживання з ОСОБА_7 було проведено ремонт та облаштування кіоску, внаслідок чого збільшилась його вартість із 100грн. до 238364грн. Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів того, що кондиціонер «Saturn» був встановлений у спірному кіоску або знаходиться у користуванні позивача.

Тому, правильними є висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації половини вартості кіоску та кондиціонеру.

Відповідно до договору поставки від 02.04.2010 року приватний підприємець ОСОБА_11 зобов'язувався поставити і передати у власність ОСОБА_7 корпусні меблі: меблі для кухні (комплект кухонних меблів, стілець кухонний в кількості 4 штук), меблі для спальної кімнати (шафу-купе, ліжко, комод, дзеркало), меблі для коридора (шафу-купе, комод, дзеркало), меблі для ванної кімнати (дверцята з алюмінієвого профілю та фарбованим склом), загальна вартість яких становить 74605грн.95коп.

Згідно з актом прийому-передачі від 30 квітня 2010 року зазначені меблі приватним підприємцем ОСОБА_11 передані ОСОБА_7 та встановлені у квартирі АДРЕСА_1.

Власником зазначеної квартири є мати відповідача - ОСОБА_9, що не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він працює у ОСОБА_11 та встановлював у квартирі, де проживає його сестра ОСОБА_7, меблі для кухні, спальної кімнати, коридора, ванної кімнати.

Факт наявності спірного майна у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом опису й арешту майна від 09.08.2016 року, складеного державним виконавцем Карським Л.І., та показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Сторони не заперечували того, що спільні кошти у придбання меблів не вносилися.

Відповідно до довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 розрахунок за встановлені меблі згідно з договором від 02.04.2010 року у квартирі АДРЕСА_1 здійснила ОСОБА_7 20 січня 2016 року.

Наявними у справі доказами підтверджується факт наявності спірних меблів та придбання їх позивачем ОСОБА_7 за особисті кошти, оскільки розрахунок за них було проведено після розірвання шлюбу, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання права приватної власності на корпусні меблі, а саме: меблі для кухні, спальної кімнати, коридору, ванної кімнати.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

Т.О. Янчук