Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом, в якому зазначає,що 07.04.2001 р.вона зареєструвала шлюб з відповідачем,про що був зроблений актовий запис № 182,шлюб розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2015 р.

В період зареєстрованого шлюбу,07.12.2007 р. позивачем за особисті кошти,отримані від продажу частини приватизованої до шлюбу квартири АДРЕСА_1,було придбано у власність Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1,право власності оформлено на позивача.

Посилаючись на те, що на купівлю Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 нею були витрачені особисті кошти, вказане майно не є спільною сумісною власністю з відповідачем, проте було придбано в період зареєстрованого шлюбу і вважається спільним майном подружжя, на підставі ст.57 ч.1 СК України просить визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1позов підтримала та пояснила,що з 2001 р.перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2,проте їх спільне життя не склалося,відповідач зловживав алкоголем,постійно ніде не працював,матеріально сім'ю не забезпечував,а у 2004 р.після народження у них сина з інвалідністю,залишив сім'ю.07.12.2007 р.була продана квартира АДРЕСА_1,яка в порядку приватизації належала на праві спільної сумісної власності їй,її матері,брату,його дружині та сину,отримані кошти були поділені на дві сім'ї та в цей же день на частку матері та її частку позивач купила Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1.В купівлю цього житла відповідач ОСОБА_2особистих коштів або спільних з позивачем коштів не вкладав,їх сім'я не мала заощаджень,а з 2004 р.вони взагалі не проживали разом з ОСОБА_2,спільного господарства не вели та спільного бюджету не мали. Посилаючись на підстави,передбачені ст.57 ч.1 СК України, просить визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Представник позивача адвокат Ємець А.Ю. наполягав на задоволенні позову його довірителя та зауважив на тому,що продаж сім'єю позивача приватизованої до шлюбу з відповідачем квартири відбувся за суму,достатню для купівлі спірного житла,спільних коштів позивач та відповідач на той час не мали,відповідач майже ніде не працював та з 2004 р.взагалі залишив сім'ю,тому його частка у спірному майні відсутня.

Відповідач в судове засідання не з*явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду із зазначенням про закінчення терміну її зберігання,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав.

Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату,час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача та представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, допитавши свідків,суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що з 07.04.2001 р.ОСОБА_1та ОСОБА_2перебували в зареєстрованому шлюбі, про що надано копія свідоцтва,шлюб між ними розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2015 р.,що підтверджено копією рішення,яке набрало чинності 08.12.2015 р.

11.12.2007 р.за ОСОБА_1.в ОП ЗМБТІ було зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2007 р.,нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запоізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В.,про що надана копія договору та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги про визнання Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю, позивач обґрунтувала нормами п.3 ч.1 ст.57 СК України, яка встановлює, що особистою власністю дружини(чоловіка)є майно, придбане нею(ним) в період шлюбу, але на кошти, що належать йому особисто.

Як роз*яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

З досліджених судом доказів встановлено, кошти на придбання Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 належали позивачу особисто і були отримані від продажу належної їй та її матері ОСОБА_6на праві власності частини квартири АДРЕСА_1,про що надана копія договору купівлі продажу від 07.12.2007 р.

Ці обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків,які не викликають сумнівів щодо їх достовірності та не спростовані під час розгляду справи.

Свідок ОСОБА_7.в суді показала,що сім'я її подруги ОСОБА_1.після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2жила незаможно,відповідач постійно ніде не працював,а випадкові заробітки витрачав на власні інтереси,заощаджень вони не мали.Після народження у 2004 р.дитини з інвалідністю,ОСОБА_2залишив сім'ю,у купівлі позивачем частини будинку участі не брав, на придбання будинку позивачем були витрачені кошти,отримані від продажу приватизованої квартири.

Свідок ОСОБА_8.в суді показав,що його сестра ОСОБА_1.після одруження з ОСОБА_2проживали в одній квартирі з матір'ю та сім'єю брата,згодом вирішили її продати та роз'їхатись в окремі помешкання для кожної сім'ї.В 2004 р.ОСОБА_2покинув сім'ю,а під час спільного проживання з позивачем полюбляв випити,випадкові заробітки витрачав на себе,спільного бюджету цієї сім'ї ледве вистачало на харчі,заощаджень вони не мали.В 2007 р.була продана приватизована квартира по АДРЕСА_1,отримані кошти співвласники поділили між собою,брат позивачки купив для своєї сім'ї однокімнатну квартиру,а позивач з матір'ю купили частину приватного будинку,в чому ОСОБА_2ніякої участі не брав.

Аналогічні показала дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_9

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10показав,що тривалий час знайомий з позивачем та її сім'єю,яку ОСОБА_2покинув в 2004 р.після народження сина з інвалідністю,з цього часу свідок допомагав сім'ї позивача,а у 2015 р.вони одружились.До 2004 р.ОСОБА_2зловживав алкоголем,сім'я була нужденна,заощаджень не мала,позивач теж не працювала,доглядала хвору дитину.У 2007 р.позивач та її родичі як співвласники продали приватизовану квартиру,виручені кошти поділили на дві сім'ї,в цей же день купили квартиру брату позивача,а їй з матір'ю половину будинку по АДРЕСА_2,за що розрахувались грошами від продажу квартири.На теперішній час виникла необхідність поліпшити житлові умови для їх сім'ї,проте факт придбання спірного будинку у період зареєстрованого шлюбу позивача з ОСОБА_2створює у цьому перешкоди.

Обізнаність відповідача ОСОБА_2про ці обставини підтверджується оформленням спірної частини будинку на позивача та відсутністю претензій з його боку щодо спірного житла протягом з часу його придбання .

Ці обставини не оспорювались відповідачем,не були спростовані будь-якими доказами про те,що,з урахуванням доходів позивача та відповідача,їхня сім*я мала спільні сумісні заощадження для купівлі Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 на спільні сумісні кошти.

З урахуванням цих доказів суд дійшов до висновку, що грошові кошти ,за які 07.12.2007 р. позивач придбала Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1, були отримані нею не за рахунок спільного з відповідачем сімейного бюджету, спільної праці або спільних накопичень, а тому зазначене майно,хоча і придбане в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, але на особисті кошти позивачки, є її особистою власністю і позов про це підлягає задоволенню.

На підставі ст.57 ч.1 п.3 СК України, п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р.,ст.3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,РНОКПП НОМЕР_1,право особистої приватної власності на Ѕ(одну другу) частину будинку по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко