Дата документу 13.02.2019 Справа № 320/1169/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1169/16 Головуючий у 1-й інстанції Зимогляд В.В.
Провадження № 22-ц/807/305/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (нова назва АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що з відповідачем 13.02.2014 року був укладений кредитний договір б/н, згідно за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але ОСОБА_4 своєчасно не сплачувала рахунки, тобто не виконувала належним чином зобов'язання по договору, внаслідок чого, виникла вищезазначена заборгованість.

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2014 року, яка станом на 31.12.2015 року становить 14811,43 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 7501,44 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5278,49 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 850,00 грн., які до теперішнього часу не сплачені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 681,50 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банка у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу Банка задоволено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов Банка задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банка заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2014 року у сумі 14811 грн. 43 коп., з яких заборгованість за кредитом - 7501 грн. 44 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5278 грн. 49 коп., пеня - 850 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 681 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банка витрати по сплаті судового збору у сумі 2893 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року зазначену касаційну скаргу задоволено частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які позивач просив стягнути з неї, були викрадені з її карткового рахунку, що виключає порушення нею зобов'язань за кредитним договором та відповідну відповідальність за це порушення.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 8 000 грн на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На виконання вказаного договору банком відкрито кредитний рахунок, оформлено і видано відповідачці платіжну картку та ПІН-код до неї.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_4, 29 березня 2015 року з її картки через систему Інтернет Банкінг Приват 24 було здійснено переказ коштів у сумі 7 501,44 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 лютого 2014 року станом на 31 грудня 2015 року становила 14 811,43 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 7 501,44 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 278,49 грн; заборгованість за пенею - 850 грн, штрафи: фіксована частина - 500 грн.; процентна складова - 681,50 грн.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст..1054 ЦК України).

Відповідно до ст..ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом вірно встановлено, що підпис ОСОБА_4 на вказаному кредитному договорі свідчить про те, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, зобов'язується їх виконувати.

Відповідно до ст.. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Положеннями пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил встановлено, що власник картки зобов'язується не повідомляти ПІН-код, постійний пароль, одноразові паролі та контрольну інформацію, не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідні заходи з метою запобігання втрати, пошкодження, крадіжки картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.23. Умов та правил надання банківських послуг клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

З пояснень ОСОБА_4 встановлено, що грошові кошти, які позивач просить стягнути з неї, були викрадені з її рахунку на кредитній картці. Вказані обставини підтверджується довідкою про прийняття і реєстрацію заяви та витягом з кримінального провадження № 0001469, з якого вбачається, що «01.04.2015 року до чергової частини Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_4, про те, що 29.03.2015 року в період часу з 16:00 до 17:00 годин невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 8000 гривень, які знаходились на кредитній картці ОСОБА_4, чим спричинило потерпілій майнову шкоду на суму 8000 гривень.»

Згідно до правової позиції ВСУ в справі № 6-71цс15, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідач підтвердила, що номер картки вона повідомляла працівнику магазину за декілька днів до протиправного переказу коштів з її рахунку.

Повідомлення відповідачем номеру картки працівнику магазину не дає змоги ініціювати платіжні операції за кредитною карткою і саме по собі не може бути свідченням безспірності того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації та внаслідок цього саме на неї має бути покладена відповідальність за вказаний переказ коштів.

ОСОБА_4 надала пояснення, відповідно до яких зазначила, що ПІН-код вона нікому не давала.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вищевикладені обставини виключають порушення ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: