Справа № 362/5150/18
Провадження № 2/362/657/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

20 вересня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - Насонової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінгер-Авто» про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що на виконання вимог договору № 700064 від 24 квітня 2018 року укладеного між ним і ТОВ «Вінгер-Авто», з метою придбання автомобіля, ним було сплачено на користь останнього 20 000 гривень 00 копійок.

Посилаючись на відповідні норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу, позивач вказує, що відповідач ввів його в оману щодо предмету укладеного між ними договору, чим використав нечесну підприємницьку діяльність, оскільки він вважав, що підписує договір купівлі-продажу автомобіля.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати недійсним договір № 700064 від 24 квітня 2018 року та стягнути з ТОВ «Вінгер-Авто» грошові кошти, що були сплачені ним за умовами даного договору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити вимоги заяви в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

Враховуючи, що судову повістку надіслану судом за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, було повернуто до суду із відміткою листоноші «вибуло» і «адресат відсутній», на підставі частини 4 статті 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а тому його представник не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив та, оскільки представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши вступне слово представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

24 квітня 2018 року між ОСОБА_1 (замовник) і ТОВ «Вінгер-Авто» (виконавець) укладено договір № 700064, відповідно до якого замовник з метою отримання транспортного засобу доручив виконавцю, а виконавець зобов`язався за завданням замовника здійснити наступні дії:

- пошук належного транспортного засобу і інформування замовника про

продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні, який задовольняє потребам замовника, про умови і види правочинів, згідно з якими можливе отримання ним транспортного засобу, надання пропозицій замовнику щодо отримання транспортного засобу (інформаційно-консультаційна послуга);

- представництво інтересів замовника при укладенні договорів щодо

отримання транспортного засобу у продавця, в тому числі аналіз і оцінки ризиків в межах переданих повноважень, укладення договору щодо отримання транспортного засобу у відповідного продавця;

- представництво інтересів замовника у відносинах з третіми особами в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів замовника, отримання транспортних засобів, в тому числі, надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України в разі порушення умов договорів.

Назва транспортного засобу, ціна його придбання вказуються у Додатках №№ 1, 2 до Договору (стаття 1 договору).

Отже, предметом вказаного договору - є інформаційно-консультативна послуга відповідача та його допомога позивачу у придбанні обраного ним транспортного засобу із необхідними консультаціями позивача щодо укладення ним в подальшому договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Це також вбачається і з пункту 2.1.3. даного договору, відповідно до якого: до початку здійснення виконавцем своїх повноважень замовник зобов`язаний надати йому вичерпну інформацію відносно бажаного транспортного засобу (додаток № 1 до договору).

Тобто, позивач, як замовник мав обрати конкретний транспортний засіб, який він бажає придбати, а відповідач, як виконавець був зобов`язаний надати замовнику допомогу у вигляді консультацій щодо ціни, вибору продавця та інше, а також відповідного обслуговування дій позивача, пов`язаних із купівлею автомобіля у того чи іншого продавця.

Надалі позивач обрав для придбання автомобіль «Fiat Doblo» 1.6 МТ дизель Active Lungo, марка і модель якого вказані у додатках №№ 1 і 2 до укладеного між сторонами договору (а.с. 9, 10).

Потім, на виконання своїх зобов`язань, позивач, як замовник сплатив на користь ТОВ «Вінгер-Авто» 20 000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 3745363 від 24.04.2018 року (а.с. 11).

Згідно із пунктом 3.3. укладеного між сторонами договору, інформаційно-консультаційна послуга (пункт 1.1 статті 1 договору) надається у формі аналітичного висновку протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту укладення договору та додатку № 1 до Договору. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку замовником безпосередньо у виконавця або з дати здачі виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі замовнику іншими відповідними засобами зв`язку та/або підписання акту наданих послуг, вартість послуги складає 10 % від суми, вказаної у додатку № 1 до договору.

На аркуші справи № 14 міститься копія листа Вих. № 36 від 07.06.2018 року відповідача на ім`я позивача, у якому повідомляється останньому про надіслання на його адресу письмового аналітичного висновку та надання товариством інформаційно-консультативної послуги (результат викладений в аналітичному висновку), вартість якого оплачено позивачем.

Про відсутність у відповідача передати позивачу автомобіль також чітко вказують нори пунктів 2.1.2., 3.1., 4.3., 5.3., 6.1. укладеного між ними договору.

Зокрема, виконавець зобов`язаний повідомляти замовнику про умови договорів, за якими може бути придбано транспортний засіб, порядок їх укладення.

Стаття 5 спірного договору, на якій наголошувала представник позивача в судовому засіданні, також, не містить обов`язку відповідача, як виконавця передати відповідний транспортний засіб позивачу, як замовнику.

Як підсумок, слід зробити висновок, що умови укладеного між сторонами договору, не містять обов`язку відповідача продати (за відповідну плату надати і/або передати) позивачу автомобіль.

Приписи статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»:

- забороняють нечесну підприємницьку практику;

- визначають дії, які є нечесною і агресивною підприємницькою практикою;

- визначає підприємницьку практику, яка спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, оскільки така практика вводить в оману при укладенні споживчої угоди;

- закріплює, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Аналізуючи зміст спірного договору та його умови з огляду на вимоги положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір № 700064 від 24 квітня 2018 року, не є таким, що:

- вводить споживача в оману;

- спонукає або може спонукати споживача дати згоду на його здійснення, на який в іншому випадку споживач би не погодився;

- не надає або надає у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору;

- містить елементи примусу, докучання або неналежного вплив;.

- вводить в оману стосовно:

1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг;

4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Та обставина, що позивач вважав, що підписує договір купівлі-продажу транспортного засобу, а у відповідача відповідно виник обов`язок передати йому транспортний засіб марки «Fiat Doblo» 1.6 МТ дизель Active Lungo, на переконання суду - є особистим сприйняттям позивачем відповідних дій, його власною думкою щодо спірного правочину та наслідком індивідуального розуміння ним змісту й умов договору, який він підписав.

Доводи позивача про те, що відповідач умисно надав інформацію щодо договору № 700064 від 24.04.2018 року в нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, що позбавило його можливості зробити свідомий вибір та він у жодному разі не погодився б на укладання такого договору, оскільки бажав укласти саме договір купівлі - продажу транспортного засобу, а не договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, - суд оцінює критично та не приймає їх до уваги, оскільки викладений у статті 1 спірного договору предмет договору - є цілком чітким, зрозумілим і однозначним та не містить фраз про купівлю-продаж автомобіля між замовником і виконавцем.

Норма частини першої статті 230 Цивільного кодексу України визначає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (абзац другий частини першої статі 230 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (абзац другий частини першої статті 229 Цивільного кодексу України).

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відмінну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Проте, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено, що ТОВ «Вінгер-Авто» через використання нечесної підприємницької практики та навмисного введення в оману щодо прав та обов`язків сторін, спонукало позивача підписати спірний договір.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірний договір не є наслідком використання відповідачем нечесної підприємницької практики та навмисного введення в оману позивача щодо його прав та обов`язків сторін, а тому і підстави для визнання його недійсним також відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 229, 230 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 92, 95, 133, 197, 198, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінгер-Авто» про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 27 вересня 2019 року.