ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №576/1239/19

Номер провадження 22-ц/816/4727/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року в складі судді Мазура С.А., ухваленого в м. Глухів,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 23 грудня 2016 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1474 грн 19 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 14 травня 2019 року утворився борг на загальну суму 11712 грн 43 коп., з яких: 395 грн 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2370 грн 45 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6162 грн 14 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1750 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 533 грн 93 коп. - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 395 грн 91 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 23 грудня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 65 грн 31 коп.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а в іншій неоскарженій частині заочне рішення суду залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2370 грн 45 коп., ураховуючи обставини того, що заборгованість за тілом кредиту складається з двох складових: з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості це графа «Тіло кредиту на звітну дату») та простроченої (графа «Тіло кредиту, прострочене на звітну дату»). При цьому, з доводів апеляційної скарги вбачається, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. За таких обставин, як вважає позивач, установивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув у повному розмірі, суд першої інстанції не мав законних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту. Однак, суд першої інстанції стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме: заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка, на думку позивача, підлягає стягненню.

Від відповідача у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочене зобов`язання у сумі 6162 грн 14 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у сумі 1750 грн, а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 533 грн 93 коп. - штраф (процентна складова) позивачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України заочне рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції, установивши обставини того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми непогашеного тіла кредиту, розмір якого суд визначив у сумі 395 грн 91 коп.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції щодо визначеної судом суми непогашеного тіла кредиту колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1474 грн 19 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 7).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладання та згоден з його умовами, а також погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8, 9-23).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 травня 2019 року становить 11712 грн 43 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 395 грн 91 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2370 грн 45 коп.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 6162 грн 14 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 1750 грн; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штрафу (фіксована частина), 533 грн 93 коп. - штрафу (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з вимог статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Виходячи з вимог статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, як зазначено у вказаній вище постанові суду, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також виходячи з вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту, яка складається із: 395 грн 91 коп. заборгованості за тілом кредиту та 2370 грн 45 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього на суму 2766 грн 36 коп. (395,91 грн + 2370,45 грн), для підтвердження чого надав відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 5-6).

При цьому, як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості, 05 червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 , сплативши кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 1048 грн 27 коп., тим самим, повністю погасив заборгованість за кредитним договором, яка виникла у нього станом на вказану дату. Однак, починаючи з 10 червня 2017 року відповідач знову почав користуватись кредитними коштами, що підтверджується відповідними сумами в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» розрахунку заборгованості і загальна сума, як вбачається з розрахунку, фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів після 10 червня 2017 року становить 1855 грн 02 коп. При цьому, на погашення вказаної заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами відповідач сплатив 31 жовтня 2017 року лише 400 грн, проте вказаної суми виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості за кредитним договором. До того ж, після 31 жовтня 2017 року відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, але після вказаної дати, тобто, після 31 жовтня 2017 року, жодних коштів на погашення заборгованості за кредитним договором не сплачував. Таким чином, загальна сума фактично отриманої, але не повернутої відповідачем суми кредитних коштів становить 1455 грн 02 коп. (1855,02 грн - 400 грн), які відповідач у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав щодо стягнення вказаної суми кредитних коштів через суд.

У зв`язку із зазначеним, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у вигляді фактично отриманої суми коштів у розмірі 395 грн 91 коп., так як матеріалами справи доведено, що сума фактично отриманих, але не повернутих відповідачем кредитних коштів становить 1455 грн 02 коп.

Разом з тим, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача всієї заборгованості за тілом кредиту на загальну суму 2766 грн 36 коп. (395,91 грн заборгованості за тілом кредиту + 2370,45 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту) з огляду на те, що до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів відповідач неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем на вчинення вказаних дій позивач суду не надав, а матеріали справи цього не містять. Вказані відсотки на загальну суму 1061 грн 34 коп. банк самостійно нарахував відповідачу після 05 червня 2017 року, що відображено у відповідній колонці «Відсотки, погашені за рахунок кредиту», додавши їх до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 1855 грн 02 коп., внаслідок чого, з урахуванням частково сплачених відповідачем на погашення кредитної заборгованості коштів у сумі 400 грн, неправомірно збільшив суму заборгованості за тілом кредиту до 2766 грн 36 коп. (395,91 грн + 2370,45 грн).

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення в частині визначення розміру стягнення заборгованості за тілом кредиту з неповним з`ясуванням обставин справи, тому заочне рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача фактично отриману та використану суму кредитних коштів у розмірі 1455 грн 02 коп., а не 395 грн 91 коп., як визначив суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами необхідно вирішити в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 12,42 % (1455,02 грн * 100 % / 11712,43 грн), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 238 грн 59 коп. (12,42 % від 1921 грн), а не 65 грн 31 коп., як визначив суд першої інстанції. Отже, заочне рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також необхідно змінити.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 357 грн 88 коп. (12,42 % від сплачених 2881,50 грн).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.1; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2019 року в даній справі в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 грудня 2016 року у сумі 1455 грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 238 грн 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 357 грн 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко