Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16243/14-ц

провадження № 61-28976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк",

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року у складі судді Сидорука Є. І. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року у складі суддів Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 499,81 грн, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 62,4 кв. м, житловою площею 36,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

10 лютого 2016 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 607,85 грн, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 62,4 кв. м, житловою площею 36,9 кв. м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що02 серпня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К-3987645, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01 серпня 2016 року. Плата за користування кредитом становить 14,50 % річних, якщо позичальником виконуються всі умови цього договору належним чином, 19,5 % річних у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 5.9, 5.10 договору.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № б/н від 02 серпня 2011 року, за умовами якого предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на житло від 05 лютого 2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі рішення №10а від 23 січня 2009 року та зареєстрованого КП «Рівненське міське БТІ» за реєстром № 26439784, про що зроблено запис № 168-71168 та надано витяг № 21877552 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 лютого 2009 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Позивач направляв відповідачам письмові вимоги про виконання зобов`язань згідно з умовами кредитного договору, які залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2011 року у розмірі 42 460,49 грн, з яких заборгованість за кредитом - 28 276,78 грн, заборгованість за відсотками - 7 444,14 грн, заборгованість за комісією - 4 500,00 грн, пеня - 2 000,00 грн, три проценти річних від простроченого тіла кредиту - 188,78 грн, три проценти річних від прострочених відсотків - 50,79 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 425,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором. Іпотечним майном є квартира, в якій зареєстровані та проживають відповідачі, іншого житла вони не мають, умови кредитного договору ОСОБА_1 виконала частково.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню з огляду на неспівмірність заборгованості з предметом іпотеки.

Крім того, суд першої інстанції, встановивши наявність обставин, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, а саме: скрутне матеріальне становище відповідачів, зменшив розмір пені з 29 147,37 грн до 2 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" відхилено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року, просило скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

27 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

26 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк».

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

03 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відмовлено в залученні ОСОБА_5 як правонаступника позивача ПАТ «Дельта банк».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправомірно зменшив розмір пені за порушення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки, безпідставно визначили, що заборгованість позичальника є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки.

При ухваленні оскаржуваних судових рішень судами порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не здійснено всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції відхилено усне клопотання позивача про надання звіту про експертну оцінку предмета іпотеки, проте, в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року вказано, що позивач відмовився від проведення експертної оцінки предмета іпотеки.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на касаційну скаргу мотивовано тим, що вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є несправедливими стосовно відповідачів, оскільки метою банку є не повернення заборгованості, а позбавлення їх єдиного житла.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням вимог частини третьої статті 551 ЦК України, дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені до 2 000,00 грн, оскільки вона значно перевищує розмір завданих позивачу збитків.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 02 серпня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К-3987645, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01 серпня 2016 року.

Плата за користування кредитом становить 14,50% річних, якщо позичальником виконуються всі умови цього договору належним чином, 19,5 % річних у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 5.9, 5.10 договору.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № б/н від 02 серпня 2011 року, за умовами якого предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на житло від 05 лютого 2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі рішення №10а від 23 січня 2009 року та зареєстрованого КП «Рівненське міське БТІ» за реєстром № 26439784, про що зроблено запис № 168-71168 в книзі 250 та надано витяг № 21877552 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 лютого 2009 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 05 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 69 607,85 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 28 276,78 грн, за відсотками - 7 444,14 грн, комісія - 4 500,00 грн, пеня - 29 147,37 грн, три проценти річних від простроченого тіла кредиту - 188,78 грн, три проценти річних від прострочених відсотків - 50,79 грн.

Письмові вимоги позивача відповідачам про виконання зобов`язань згідно з умовами кредитного договору останніми залишено без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Щодо відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку»(далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічне право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачене також положеннями іпотечного договору, зокрема, пунктами 7.1, 7.2, 7.3, 7.5 кредитного договору.

У справі що переглядається, доведено, що позичальник порушив кредитні зобов`язання і допустив заборгованість, отже, порушив своїми діями право кредитора.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки (260 000,00 грн згідно з пунктами 2.3.1 та 2.3.2 договору іпотеки) значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором (69 607,85 грн).

Судами встановлено, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором та сплати кредитної заборгованості, і кредитор має право захистити своє порушене право як шляхом стягнення з боржника спірної кредитної заборгованості, так і шляхом звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення такої заборгованості.

Обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо вартості предмета іпотеки, яка значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором та відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в контексті встановлених обставин справи.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що заборгованість є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки, а тому відсутні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки, не відповідають нормам матеріального права, оскільки іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, таке задоволення вимог іпотекодержателя не залежить від співмірності боргу та вартості предмета іпотеки.

Водночас Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 2 ЦПК України однієї із засад цивільного судочинства є

верховенство права.

За змістом статті 3 ЦК Українисправедливість, добросовісність та розумність є загальною засадою цивільного судочинства.

Верховний Суд виходить з того, що межі дій принципу свободи договору визначаються ЦК України з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

Водночас звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю 260 000,00 грн при наявності боргу ОСОБА_1 у розмірі 69 607,85 грн порушує розумний баланс інтересів банку і позичальника.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанції обставин, а саме, що іпотечним майном є квартира, в якій зареєстровані та проживають відповідачі, іншого житла вони не мають, умови кредитного договору ОСОБА_1 частково виконує,а тому, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності та розумності, Верховний Суд зазначає, що відсутні підстави для звернення стягнення на належну відповідачам квартиру у цій справі, а оскільки висновок про відмову в позові у зв`язку із неспівмірністю вартості предмета іпотеки та суми заборгованості не відповідає нормам матеріального права, мотивувальна частина рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо зменшення розміру неустойки

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Посилання в касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 551 ЦК України є безпідставними, оскільки судами встановлено, що сума пені перевищувала суму боргу за кредитом та скрутне матеріальне становище ОСОБА_1

Суди правильно застосували положення статті 551 ЦК України та обґрунтовано зменшили розмір пені до 2 000,00 грн.

Доводи заперечення на касаційну скаргу щодо відсутності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки оскільки зобов`язання за кредитним договором між сторонами триває та частково виконується, є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції відхилено усне клопотання позивача про надання звіту про експертну оцінку предмета іпотеки, є необґрунтованими, з огляду на те, що заперечуючи щодо вартості іпотечного майна, представник позивача не надала докази на спростування вартості квартири -предмета іпотеки, від проведення судової товарознавчої експертизи для встановлення дійсної вартості іпотечного майна відмовилася.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки обставин справи та доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про зміну рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409,410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2017 року змінитив частині звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко