ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6086/19 Справа № 205/5168/18 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Новокодацька районна у місті Дніпрі рада, Сьома Дніпровська держнотконтора, про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій, враховуючи останні уточнення, просила усунути відповідача від спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_3 /а.с.2-6, 75-81/

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач як племінниця спадкодавця отримала свідоцтво про право власності на майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 з 1987 року до часу смерті з відповідачем не спілкувався. Відповідач жодним чином не допомагала ОСОБА_3 , матеріальної та моральної підтримки не надавала. Хоча ОСОБА_3 особливо в останні роки був похилого віку та потребував сторонньої допомоги, а відповідач умисно ухилялась від допомоги спадкодавцю.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року відмовлено у задовлені позовних вимог /а.с.211-213/.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи /а.с.218-220/.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 /а.с. 8/.

Як вбачається зі спадкової справи 315/2017, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем є його племінниця ОСОБА_2 , якій було видано:

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2018 року за реєстровим № 2-204 на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області /а.с. 188/;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2018 року за реєстровим № 2-205 на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с. 189/;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2018 року за реєстровим № 2-206 на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» /а.с. 190/;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.07.2018 року за реєстровим № 2-1804 на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у АТ «ТАСКОМБАНК» /а.с. 192/;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.07.2018 року за реєстровим № 2-1823 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 /а.с. 194/;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.07.2018 року за реєстровим № 2-1824 на квартиру АДРЕСА_2 /а.с. 195/.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про усунення від права на спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України ті обставини, що спадкодавець ОСОБА_3 дійсно перебував в безпорадному стані, потребував допомоги саме своєї племінниці - ОСОБА_2 , а та, в свою чергу, ухилялася від надання йому допомоги при можливості її надання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Обставини на які заявник посилається у своєму позові та апеляційній скарзі про те, що відповідач не підтримувала родинних св`язків не є обставиною в розумінні зазначених норм закону, яка може бути підставою для усунення відповідача від спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування, суд першої інстанції вірно врахував роз`яснення, надані у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою у сукупності не доведено одночасного настання факту ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві, померлому ОСОБА_3 , допомоги, так і факту перебування його у безпорадному стані через тяжку хворобу, а також його потребу у наданні допомоги саме відповідачкою, що в силу ст. 77-78 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров