Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2019 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кучер Н.Г.,

представника позивачів адвоката Севериненка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Гайворонського районного суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Позов мотивовано тим, що позивачі є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303, ОСОБА_3 був мобілізований у Збройні Сили України 02.04.2014 pоку Гайворонським військовим комісаріатом Кіровоградської області та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка приймала участь в бойових діях на Сході України, мав звання рядового і займав посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, який знаходився в розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . У період з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

В серпні 2014 року ОСОБА_3 виконував обов`язки військової служби на території Донецької області України. 29.08.2014 року, під час виконання бойового завдання в районі м. Іловайськ, Донецької області, ОСОБА_3 потрапив під обстріл збройних формувань Російської Федерації, в результаті якого отримав несумісні з життям поранення, що стали причиною його загибелі.

Ці та інші обставини не підлягають доказуванню згідно положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2019 року в цивільній справі № 385/46/19. Вказаним рішенням, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання обов`язків військової служби 29.08.2014 року поблизу м. Іловайськ Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 , який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивачі відчувають безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, вони втратили душевний спокій, постійно відчувають незахищеність та розчарування. Внаслідок втрати рідної людини позивачі втратили віру в майбутнє, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Після втрати свого сина вони перебувають у глибокому відчутті несправедливості, яке викликане неможливістю спілкування з рідною людиною. Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їм завдана моральна шкода, є Російська Федерація, її Збройні Сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.

Вважають, що незаконними діями з боку Російської Федерації порушено невід`ємне право ОСОБА_3 на життя передбачене ст. 27 Конституції України та гарантоване ст. 2 Європейської Конвенції, їх право на повагу до сімейного життя, встановлене ст. 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією її законних прав, а отже, згідно із "Правилами суду - компенсація шкоди" ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією моральної шкоди, завданою їх сім`ї.
Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований, визначений позивачами на рівні 3139545,00 грн. (три мільйони сто тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень), що складає 120000,00 євро (сто двадцять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову з яких: 1569772,50 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 50 коп.), що складає 60000,00 євро (шістдесят тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову складає розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , 1569772,50 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 50 коп.), що складає 60000,00 євро (шістдесят тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову складає розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 .

Розмір моральної шкоди був встановлений позивачами з урахуванням характеру і обсягу завданих їм моральних страждань, істотного порушення конституційних прав їхнього сина, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають роками через неможливість відновити порушені права. Також при визначенні розміру моральної шкоди позивачі керувалися практикою Європейського суду з аналогічних питань, що є джерелом права.

Позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів в судовому засіданні заявлений позов підтримав повністю, просить його задовольнити, однак заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток. Відзив на позовну заяву не надіслав.

Заслухавши пояснення представника позивачів, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію представника позивачів, який заперечував проти заочного розгляду справи, суд, вважає за можливе винести рішення без постановлення ухвали про заочний розгляд справи.
25.04.1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 12). Позивачі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с 16).

Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303, ОСОБА_3 був мобілізований у Збройні Сили України 02.04.2014 pоку Гайворонським військовим комісаріатом Кіровоградської області та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка приймала участь в бойових діях на Сході України (а.с. 17), мав звання рядового і займав посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону, який знаходився в розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 18-20).

У період з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 18, 19).

В серпні 2014 року ОСОБА_3 виконував обов`язки військової служби на території Донецької області України. 29.08.2014 року, під час виконання бойового завдання в районі м. Іловайська, Донецької області, ОСОБА_3 потрапив під обстріл збройних формувань Російської Федерації, в результаті якого отримав несумісні з життям поранення, що стали причиною його загибелі (а.с. 20-25).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2019 року в цивільній справі № 385/46/19, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання обов`язків військової служби 29.08.2014 року поблизу м. Іловайськ Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с. 26-30).

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В силу ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. Донецької області, де загинув рідний син позивачів.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За вимогами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди завданої Російською Федерацією.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації, в районі міста Іловайськ, Донецької області загинув ОСОБА_3 , що завдало позивачам значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в їх житті рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки після втрати свого сина вони перебувають у глибокому відчутті несправедливості, яке викликане неможливістю спілкування з рідною людиною.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в тому числі у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час війни, розділу ІІ Конституції України.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п. 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975року, договори укладені між Україною та Росією в тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є на переконання суду державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.
Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачам моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60000 євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаєви проти Росії" (23/04/2009), "Сагаєва та Інші проти Росії" 08/12/2015), "Ісламова проти Росії" (30/04/2015), "Султигов та Інші проти Росії" (09/10/2014).
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які вони відчувають роками через втрату рідної людини, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачам моральну шкоду в сумі 3139545,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 120000,00 євро з яких: 1569772,50 грн., що складає 60000,00 євро розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 та 1569772,50 грн., що складає 60000,00 євро розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 . Саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).
Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи те, що позивачами у позовній заяві обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні останнім моральної шкоди через загибель ОСОБА_3 внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задовольнити.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Мощене, Гайворонського району Кіровоградської області, моральну шкоду у розмірі 1569772,50 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 50 копійок) гривень, що еквівалентно 60000,00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України.
Стягнути з Російської Федерації на користь держави Україна судовий збір в розмірі 9605 грн. 00 коп.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Хащувате, Гайворонського району Кіровоградської області, моральну шкоду у розмірі 1569772,50 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 50 копійок) гривень, що еквівалентно 60000,00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України.
Стягнути з Російської Федерації на користь держави Україна судовий збір в розмірі 9605 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 26.09.2019