ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1153/18
Провадження № 22-ц/4820/452/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Волочиської міської об'єднаної територіальної громади, від імені якої діє Волочиська міська рада Хмельницької області, до Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність за апеляційною скаргою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади, від імені якої діє Волочиська міська рада Хмельницької області, на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року,

встановив:

У червні 2018 року Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області (далі - Територіальна громада) звернулася до суду з позовом до Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність.

Територіальна громада зазначила, що до її складу входять територіальні громади міста Волочиська і навколишніх сіл, у тому числі с. Іванівці, Волочиського району, Хмельницької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мешканка цього села, ОСОБА_4, внаслідок чого відкрилася спадщина на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Гарнишівське» у розмірі 2,90 умовних кадастрових гектара, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1. Спадкоємців ОСОБА_4 не виявлено, тому ця спадщина є відумерлою та має бути передана у комунальну власність.

За таких обставин Територіальна громада просила суд визнати спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_4, відумерлою та передати її у комунальну власність Волочиської міської ради Хмельницької області.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що внаслідок смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року, тому до цих правовідносин має застосовуватися чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР в редакції Закону від 18 липня 1963 року №1540-06 (далі - ЦК Української РСР 1963 року), який не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщини відумерлою.

В апеляційній скарзі Територіальна громада просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка не перейшла до держави та не була успадкована спадкоємцями, внаслідок чого ця спадщина є відумерлою та має перейти у комунальну власність.

Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області не подала відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 4 листопада 1996 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Гарнишівське» у розмірі 2,90 умовних кадастрових гектара. За ОСОБА_4 було закріплено земельну частку (пай) у виді земельної ділянки №443.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Відомості про її спадкоємців відсутні.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі та встановлені судовим рішенням.

Звертаючись до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою, Територіальна громада послалася на статтю 1277 діючого Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Статтею 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Часом відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_4, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємтво за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

В силу ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

За змістом ст. 560 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Отже ЦК Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою та передачу її в комунальну власність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що спадщина після смерті ОСОБА_4 не може бути визнана відумерлою.

Посилання Територіальної громади на те, що в силу пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4, оскільки ця спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Доводи Територіальної громади про відумерлість спадщини ОСОБА_4 суперечать закону.

Суд першої інстанції чітко вказав на підстави для відмови у задоволенні заяви та належно обґрунтував усі заперечення щодо доводів заявника, внаслідок чого посилання Територіальної громади на невмотивованість судового рішення є безпідставним.

Рішення суду відповідає закону та фактичним обставинам справи, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади, від імені якої діє Волочиська міська рада Хмельницької області, залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Ніколова С.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39