Справа № 132/3661/18
Провадження № 22-ц/801/548/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 рокуСправа № 132/3661/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сало Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 січня 2019 року, ухвалене суддею Калинівського районного суду Вінницької області Гуцолом М.П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання заяви про відмову прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_6, з якою позивачка з 2001 року і до моменту смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1. Після смерті матері відкрилася спадщина, що складалася із земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташованої на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

За життя мати склала заповіт на сестру позивачки ОСОБА_4, яким заповіла все майно. Позивач ,являючись інвалідом ІІ групи на момент відкриття спадщини , мала право на обов'язкову частку, однак згідно заяви від 03.06.2016 року вона відмовилась від своєї частки спадкового майна. Просила вказану заяву визнати недійсною та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17.01.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання заяви про відмову від спадщини недійсною. Суд проігнорував доводи відносно того, що відмова у прийнятті частки спадщини була подана нею помилково, так як вона є інвалідом другої групи загального захворювання, яке пов'язане з розладами психіки, тому не повністю розуміла своїх дій ,відмовляючись від спадщини.

Відповідач та третя особа без самостийних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та в межах її вимог, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_7 (а.с. 3).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт на ім'я своєї доньки ОСОБА_4, яким заповіла їй все своє майно (а.с. 22).

Згідно пенсійного посвідчення №, позивач інвалід ІІ групи (а.с. 8-9), тому на момент відкриття спадщини мала право на обов'язкову частку у спадщині.

03.06.2016 року заявою засвідченою секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району , яка була адресована Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області, позивач відмовилась від своєї частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її матері за законом. Зміст ст.ст. 1270.1273-1275 ЦК України їй було роз'яснено. Позивач підтвердила , що в дієздатності не обмежена, під опікою та піклуванням, а також патронажем не перебуває та не знаходиться у алкогольному, токсичному, наркотичному стані. (а.с. 10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказувала на те, що на час подання заяви про відмову від прийняття спадщини вона помилилась стосовно природи правочину та можливих наслідків такої відмови. Така заява була написана помилково та на невигідних для неї умовах, оскільки має вона має інвалідність та потребує сторонньої допомоги. Посилаючись на ст.229 ЦК України просила визнати таку заяву недійсною.

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із частинами першою, п'ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Однак правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_3 не скористалась.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не доведено факту існування обставин щодо яких вона помилилася при підписанні заяви і які б існували на момент підписання такої і також існування помилки , яка б мала істотне значення. При вирішенні питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , суд першої інстанції виходив із того , що існує відмова від прийняття спадщини, яка є дійсною , а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція , оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог.

Пояснення сторін і текст заяви про відмову від прийняття спадщини, на що посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджують обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Безпідставним є також посилання в апеляційній скарзі на, те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання і потребує сторонньої допомоги, оскільки в довідці до акта гляду МСЕК , яка надана позивачем, встановлено, що позивач має 2 групу інвалідності загального захворювання. Будь яких документів, які б підтверджували , що позивач потребує сторонньої допомоги матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків, і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

З огляду на викладене, позивач згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами тих обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Позивач , обґрунтовуючи позов, вказувала на помилку при вчиненні нею правочину. В апеляційній же скарзі зазначає здійснення нею правочину під впливом обману.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаюся, оскільки апеляційний суд розглядає справу у межах позовних вимог, які були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2019 року.