Ухвала

04 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/5625/17

провадження № 61-1228ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила про усунення перешкод у користуванні домоволодінням № АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідачів звільнити прибудову від свого майна, зняти бойлер, прибрати туалет, душову кабіну, вхідні двері в прибудову, зробити вільний доступ до лічильника та крану, забрати всі свої речі з погребу та прибудови та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн, завдану внаслідок порушення її права користування, володіння та розпорядженням своїм майном.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків літ. «А» і «Д». У будинку літ. «Д» проживає позивач зі своєю родиною, а у будинку літ. «А» мешкають відповідачі, які є зареєстрованими за даною адресою, але права власності на будинок не мають. Перед входом до будинку літ. «А» розташована споруда водяного колодязя з лічильником води та краном, до якого вхід здійснюється через льох. Над водяним колодязем відповідачі спорудили самочинну прибудову до будинку літ. «а?», де розташували бойлер, туалет, душову кабіну, та інші різні речі, а на вхідні двері поставили замок. Внаслідок таких дій ні позивач, ні її син не можуть потрапити до водяного колодязя та зняти показники водного лічильника. Також позивачу заподіяно моральну шкоду у зв'язку з претензіями відповідачів щодо належної їй власності та звернення з позовами до судів, яку вона оцінює у розмірі - 30 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року, залишеним без змінпостановою Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 домоволодінням № АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 зробити вільний доступ до лічильника води та крану, які знаходяться у будинку літ. «А». У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_1 подано засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є немайнові вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в частині якої суд визнає дану справу справою незначної складності, та майнова вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судове рішення апеляційного суду ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик