Справа № 569/7825/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання - Ющук О.С.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ "Універсал Банк" -Ганенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/7825/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими та за позовом Акціонерного товариства "Унверсал Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими. Просить суд:

1. Визнати кредитний договір №07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» (АТ «Універсал Банк) припиненим у зв`язку з його виконанням.

2. Визнати договір іпотеки № 07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю. за реєстровим №1281, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» (АТ «Універсал Банк) припиненим.

3. Зняти заборону відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 накладену по договору іпотеки №07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року.

4. Стягнути з Відповідача на користь Позивача сплачений судовий збір в сумі 2 305,20 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.05.2007 р. між ним та ВАТ «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» був укладений Кредитний договір №07-253-КФ-2007, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 37 500 дол. США з відсотковою ставкою 12,5 % річних.

Рішенням Рівненського міського суді в Рівненській області від 08.02.2018р. у справі №569/3984/16, з нього стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом станом на 05.10.2106 року на загальну суму 12 962,64 доларів США, з яких: 434,48 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 11907,11 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 621,05 доларів США - відсотки та судові витрати в розмірі 5493,80 грн.

Дане рішення Рівненського міського суду Рівненської області ним добровільно виконане, однак 12.02.2019р. на адресу відповідача було направлено вимогу від 08.02.2019р. про надання довідок про те, що кредитний договір та договір іпотеки є припиненими - виконаними, надання довідки про відсутність заборгованості по кредитному договорі, та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, однак дана вимога відповідачем задоволена не була мотивуючи це тим, що станом на 20.02.2019 року заборгованість за кредитним договором складає: прострочені відсотки - 2 655,95 доларів США, пеня - 2 308,89 доларів США.

Банк (відповідач) на власний розсуд змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настав достроково, а саме на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги від 23.10.2015р. (28.12.2015р.).

Отже, після направлення вимоги на його ім`я про дострокове погашення всієї заборгованості та реалізація такого права через рішення суду від 08.02.2018р. Банк (відповідач) змінив терміни повернення кредиту, а сам кредитний договір №07-253-КФ-2007 від 24.04.2007р. припинив свою дію та банк втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором.

Відповідач, у визначені судом строки, надав суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Вважає доводи позивача, що виконанням рішення Рівненського міського суду від 08.02.2018 року кредитний договір є припиненим, хибними, оскільки належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Позичальником не враховано, що сторонами у п. 4.4 кредитного договору передбачено іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Тобто сторонами у даному кредитному договорі передбачено домовленість, яка допускає нарахування банком пені за неправомірне користування кредитом.

У рішенні Рівненського міського суду від 08.02.2018 року вказана заборгованість по кредитному договору, яка була обрахована банком станом на 05.10.2016 року грошові кошти в рахунок виконання вказаного судового рішення були внесені позичальником 15.06.2018 року.

Таким чином, оскільки позичальник за час слухання справи в суді продовжував користуватися кредитними коштами, кредитором було вірно нараховано відсотки за таке користування та пеню. Станом на даний час заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена, таким чином зобов`язання не є припиненим.

Відповідно, оскільки зобов`язання за кредитним договором невиконе, тому відсутні підстави вважати іпотеку, як вид забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором припиненою та відповідно наявність записів про обтяження заставного майна іпотекою за забороною відчуження є правомірним.

Позивач надав заперечення на відзив, в яких вказав, що реалізуючи своє право, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, Банк (відповідач) на власний розсуд змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настав достроково, а саме на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги від 23.10.2015р. (28.12.2015р.).

Після направлення вимогу на його ім`я про дострокове погашення всієї заборгованості та реалізація такого права через рішення суду від 08.02.2018р. Банк змінив терміни повернення кредиту, а сам кредитний договір №07-253-КФ-2007 від 24.04.2007р. припинив свою дію та банк втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 41,42).

Крім того, судом встановлено, що в провадженні судді Рівненського міського суду Кучиної Н.Г. перебуває справа № 569/10949/19 за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана справа надійшла до суду 05 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 19 червня 2019 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року справу № 569/7825/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки - припиненими, об`єднано в одне провадження зі справою № 569/10949/19 за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки - припиненими підтримав, з підстав, викладених у позові, а в задоволенні позовних вимог Акцонерного товариства "Універсал Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки просить відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов ОСОБА_1 про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими не визнав і просить суд відмовити за безпідставністю та задоволити позовні вимоги до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справ, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спорів по суті, заслухавши стислий виклад позиції сторін, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 24 травня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 07-253-КФ-2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 37 500, 00 (тридцять сім тисяч п`ятсот) дол. США з відсотковою ставкою 12,5 % річних та датою погашення 23.05.2027 року (а.с. 8,9).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 р. між кредитором та ОСОБА_2 24.05.2007 р. було укладено договір поруки № 1, відповідно до п. 1 якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № 07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 р., укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобов`язаний до 23.05.2027 р. повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених кредитним договором. (а.с.11-13).

Відповідно до п.11. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах:

-сума кредиту - 37 500,00 (тридцять сім тисяч п`ятсот)

-валюта кредиту - долар США

-термін кредиту - 240 місяців

-дата погашення кредиту - 23.05.2027

Згідно п.10.4. кредитного договору, шляхом підписання даного Договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, Банк надсилає Позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання Позичальником вимоги Банк, в термін встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана в п.1.1. Договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати зазначеної в повідомленні. В цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному об`ємі, проценти та інші платежі передбаченні даним Договором.

Рішенням Рівненського міського суді в Рівненській області від 08.02.2018р. у справі №569/3984/16, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом станом на 05.10.2106 року на загальну суму 12 962,64 доларів США, з яких: 434,48 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 11907,11 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 621,05 доларів США - відсотки та судові витрати в розмірі 5493,80 грн (а.с. 19-23).

Дане рішення Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 добровільно виконане, а саме ним було внесено на рахунок «ПАТ «Універсал Банк» кошти в сумі 12 962,64 дол. США та 5493,80 грн., що підтверджується квитанціями №8451_1 та 8841_1, дата операції - 15 червня 2018 року (а.с. 24. 25).

12.02.2019 р. на адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена вимога від 08.02.2019р. про надання довідок про те, що кредитний договір та договір іпотеки є припиненими - виконаними, надання довідки про відсутність заборгованості по кредитному договорі, та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, однак дана вимога відповідачем задоволена не була, мотивуючи це тим, що станом на 20.02.2019 року заборгованість за кредитним договором складає: простроченні відсотки - 2 655,95 доларів США, пеня - 2 308,89 доларів США (а.с. 33).

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором.

Реалізуючи своє право, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, Банк (відповідач) на власний розсуд змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково, а саме на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги від 23.10.2015р. (28.12.2015р.).

Статтею 1050 ЦК України передбачено , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно висновку викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) вбачається що:Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбаченні договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який в цій частині змінений кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нарахувати передбаченні договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) передбачено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після направлення вимоги на ім`я позичальника ОСОБА_1 про дострокове погашення всієї заборгованості та реалізація такого права через рішення суду від 08.02.2018р. Банк (відповідач) змінив терміни повернення кредиту, а сам кредитний договір №07-253-КФ-2007 від 24.04.2007р. припинив свою дію та банк втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №564/2199/15-ц).

Суд, посилання відповідача на постанову Верховного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18 вважає безпідставними виходячи з такого:

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 916/4693/15, якою повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 916/4693/15, у якій суд касаційної інстанції посилався на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, зазначено наступне:

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду, розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 Цивільного кодексу України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, з огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від зазначеного висновку щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, викладеного, зокрема, в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Окремо Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, на яку послалася колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладено висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте висновок щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах, в основу якого покладено, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, вже викладено у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), підстав для відступу від яких Велика Палата Верховного Суду також не вбачає.

З огляду на викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що вищевказане рішення Рівненського міського суду Рівненської області позивачем добровільно виконане, а саме ним було внесено на рахунок «ПАТ «Універсал Банк» кошти в сумі 12 962,64 дол. США та 5493,80 грн., що підтверджується квитанціями №8451_1 та 8841_1, дата операції - 15 червня 2018 року (а.с. 24.25).

Крім того, судом встановлено, що з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), рішенням Рівненського міського суду від 22 липня 2019 року у цивільній справі № 569/10946/19 за позовом акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал банк», якими стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» три відсотки річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі -129 (сто двадцять дев`ять) доларів США 98 центів (а.с. 142-144

Судом встановлено, що вказане рішення Рівненського міського суду від 22 липня 2019 року ОСОБА_1 добровільно виконане в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №8985_1 від 15.08.2019 року. та свідчить про відсутність заборгованості по кредитному договору № 07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 року (а.с. 138).

За таких підстав, суд приходить до висновку, що всі зобов"язання ОСОБА_1 перед банком виконані.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням,проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Враховуючи вищенаведена та у зв`язку зі сплатою всієї заборгованості по кредиту, суд вважає припиненим кредитний договір №07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 року, а відтак позовні вимоги в частині визнання кредитного договору №07-253-КФ-2007 від 24.05.2007 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» (АТ «Універсал Банк) припиненим у зв`язку з його виконанням підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині визнання договору іпотеки № 07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю. за реєстровим №1281, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» (АТ «Універсал Банк) припиненим, то суд виходив з такого.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 3 закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Статтею 3 закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Судом встановлено, що вищевказане рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.02.2018 року позивачем добровільно виконане, а саме ним було внесено на рахунок «ПАТ «Універсал Банк» кошти в сумі 12 962,64 дол. США та 5493,80 грн., що підтверджується квитанціями №8451_1 та 8841_1, дата операції - 15 червня 2018 року.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконанням.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Частиною 1 ст.598, ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що внаслідок виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по основному договору припиняються зобов`язання за договором іпотеки, а сам договір іпотеки визнається таким, що припинив свою дію.

Водночас позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм нерухомим майном через відмову відповідача припинити обтяження нерухомого майна накладену по договору іпотеки №07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року.

Пунктом 5.1 Глави 15 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) або за рішенням суду.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про зняття заборони відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 накладену по договору іпотеки № 07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими - задоволити, то відповідно позовні вимоги Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання позовної заяви до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими, в сумі 2305,20 грн.

Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2305,20 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими -задоволити.

Визнати кредитиний договір № 07-253-КФ-2007 від 24 травня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" ( АТ "Універсал Банк") припиненим у зв"язку з його виконанням

Визнати договір іпотеки № 07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю. за реєстровим № 1281, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ "БАНК Універсалний" ( АТ Універсал Банк") припиненим.

Зняти заборону відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 накладену по договору іпотеки № 07-253-ІФ-2007 від 24.05.2007 року.

Стягнути з АТ " Універсал Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2305, 20 ( дві тисячі триста п"ять грн 20 коп) гривен.

В задоволенні позовних вимог Акцонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - Акцонерне товариство "Універсал Банк",місцезнаходження, м.Київ, вул. Автозаводська, 54 кв. 19 код банку 322001, .

Суддя Н.Г. Кучина