Справа № 606/2363/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участю секретаря Чаповської Н.І.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням житловим будинком по вул. Лозова. 27 с. Дарахів Теребовлянського району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач є колишньою дружиною її сина, на початку червня 2017 року відповідач добровільно покинула житловий будинок по вул. Лозовій, 27 і переїхала проживати в с. Заздрість, де проживає по теперішній час. 19 вересня 2018 року шлюб між відповідачем та сином позивача розірвано. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_3 більше року без поважних причин не проживає в селі Дарахів, що підтверджується актом та показами сусідів. Позивач зазначає, що в неї виникла необхідність переоформити будинок в с. Дарахів по вул. Лозова, 27 після смерті її матері в порядку спадкування, а реєстрація відповідача у вказаному будинку створює її перешкоди у здійсненні права спадкування. Тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком по вул. Лозова, 27 с. Дарахів Теребовлянського району Тернопільської області.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з мотивів наведених у ньому, вказали, що відповідач є колишнім членом сімї позивача, добровільно перестала проживати в с. Дарахів, разом з дітьми проживає в с. Заздрість, тобто ОСОБА_3 без поважних причин відсутня понад один рік в житловому будинку, а тому втратила право на користування житлом.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Вказали, що ОСОБА_3 змушена була покинути житловий будинок по вул. Лозова, 27 в с. Дарахів, через негаразди в сімї. На даний час відповідач з дітьми змушена орендувати житло, будь-якого іншого житла, яке б перебувало у власності відповідача де б вона могла зареєструватися з дітьми не має. ОСОБА_3 зазначила, що намагалася повернутися в будинок разом з дітьми, однак, колишня свекруха не дозволяє їм проживати в с. Дарахів. Крім того, відповідач просила взяти до уваги ті обставини, що за час спільного проживання з чоловіком вони придбали меблі, зробили ремонт в кімнаті, її речі залишилися в будинку. Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову наголосив на тому, що позивач не додала жодних доказів, які б підтверджували, що вона є власником будинку по вул. Лозова, 27 в с. Дарахів, яким чином реєстрація відповідача створює перешкоди в переоформленні спадкових прав.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Дарахівської сільської ради від 17.01.2019 року будинок по вул. Лозовій 27 в с. Дарахів станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного двору. В судовому засіданні позивач підтвердила, що вона та її син ОСОБА_5, який є колишнім чоловіком відповідача, станом на 15.04.1991 року були зареєстровані в будинку по вул. Лозовій 27 в с. Дарахів разом з іншими членами колгоспного двору.

Відповідно до довідки Дарахівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 16.10.2018 року №1692, ОСОБА_1 вступила в оперативне управління житловим будинком по вул. Лозова. 27 в с. Дарахів після смерті матері ОСОБА_6.

Згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_6 01.04.2016 року заведено спадкову справу.

Як слідує з довідки Дарахівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 05.10.2018 року №1478 виданої ОСОБА_1, в житловому будинку по вулиці Лозова 27 в с. Дарахів зареєстровані члени сімї ОСОБА_1: син ОСОБА_5, син ОСОБА_7, внучка ОСОБА_8, внучка ОСОБА_9 та невістка ОСОБА_3

Відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Оцінивши надані сторонами докази, а також встановлені на підставі них обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України закріплено положення про те, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У частині другій цієї статті зазначено, що член сім'ї власника житлавтрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.

Виходячи з зазначених положень закону та встановлених обставин справи, ОСОБА_3, як колишній член сімї власника будинку зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких вона поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сімї власника, а втрачає право користування цим житлом лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи позивача про те, що вона, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності квартирою від відповідача, який не є членом її сімї, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будь-який час, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог стст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням.

Таким чином, у відповідача, як колишнього члена сімї , на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, виникло право користування чужим майном, а саме: будинком по вул. Лозовій 27 в с. Дарахів, тому припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України.

Як уже було зазначено, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Позивачем на підтвердження своїх доводів долучено акт від 04.10.2018 року про факт не проживання ОСОБА_3 в с. Дарахів по вулиці Лозова 27, даним актом засвідчено той факт, що відповідач разом з своїми малолітніми дітьми відсутня в даному господарстві на момент обстеження та вказано, що відсутня з червня 2017 року, проте, в актів не зазначено з якої причини відповідач та її діти відсутні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_3 є невісткою позивача, їм відомо, що вона не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно з червня 2017 року.

Однак, ОСОБА_11 повідомив, що йому не відомо чи намагалася відповідач повернутися надалі проживати у вказаному будинку, чи є в будинку її речі.

ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_3 добровільно покинула будинок, при цьому забрала всі свої речі. Суд критично оцінює дані покази, оскільки свідок не була присутньою в той час коли відповідач залишала будинок, про вказані обставини їй стало відомо зі слів позивача.

Крім того, надаючи пояснення по справі позивач зазначила, що вона не дозволяє колишній невістці повернутися в її будинок, оскільки з чоловіком вони розлучилися, відповідач не є на час розгляду справи членом сімї, а тому не може проживати в будинку, який належить позивачу.

Відтак, відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Доводи ж позивача про те, що реєстрація відповідача у будинку є перешкодою оформити свої спадкові права не заслуговують на увагу, оскільки позивач подала заяву до нотаріальної контори, відкрито спадкову справу за її заявою, жодної відмови нотаріуса у здійсненні нотаріальних дій повязаних з спадкуванням через реєстрацію ОСОБА_3 суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до задоволення не підлягає.

Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно достатті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2, 4, 12, 13, 76-78, 81 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст.64,156 ЖК УРСР, ст. 405, 406 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням житловим будинком по вул.. Лозова, 27 с. Дарахів Теребовлянського району Тернопільської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка