Справа № 201/5307/19
Провадження № 2/201/2371/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

представника відповідача Семенкової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він подав ряд скарг до ГТУЮ у Дніпропетровській області, якими ініціював проведення перевірки організації роботи Четвертої ДДНК відповідно до вимог Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014 року, №357/5. Після ознайомлення з матеріалами розгляду його скарг, позивачем було виявлено ряд порушень Порядку №357/5 при здійсненні перевірки Четвертої ДДНК. Тому позивач вважає, що ГТУЮ у Дніпропетровській області так і не провело відповідної перевірки Четвертої ДДНК за його зверненням, обмежившись лише письмовими поясненнями Четвертої ДДНК, і тим самим воно вчинило протиправну бездіяльність. Також зазначив, вищезазначена неправомірна бездіяльність відповідача порушила звичайний уклад його життя, він вимушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральну шкоду.

Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Також від представника відповідача ОСОБА_2 до суду 11 червня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують неправомірні дії та бездіяльність відповідача, адже ГТУЮ у Дніпропетровській області було розглянуто та надано відповіді на його скарги від 03 серпня 2018 року та 18 жовтня 2018 року. Крім того представник відповідача зазначила, що до позовної заяви не було додано належних доказів, які підтверджують понесені ОСОБА_1 додаткові витрати для поновлення своїх порушених прав та втрати власних сил , часу та здоров`я на відстоювання власних прав (а.с. 19-27).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03 серпня 2018 року подав до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скаргу з наступними вимогами: поновити йому право на проставляння на копії його заяви від 31 липня 2018 року до ЧДНК ГТУЮ штампу із зазначенням найменування ЧДНК ГТУЮ і проставити нарешті такий штамп на його копії цієї заяви; притягти до відповідальності за самоправство чи службову недбалість завідуючу ЧДНК ГТУЮ ОСОБА_3 ; надати йому копію наказу № 556/7 від 12 липня 2017 року Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області яким затверджено розміри плати за надання державними нотаріусами Дніпропетровської області додаткових послуг правового характеру, які не пов`язані з вчинюваними нотаріальними діями, а також послуг технічного характеру та повідомити ці актуальні наразі розмірі плати; провести відповідно до вимог Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 17 лютого 2014 року № 357/5, перевірку організації роботи ЧДНК ГТУЮ і обов`язково за його участі, а про результати перевірки повідомити його у письмовій формі (а.с. 28).

Листом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Щодо розгляду звернення» від 17 серпня 2018 року за вих. № П-1615-04.2 позивачу було надано відповідь, якою повідомлено, що при перевірці організації роботи державної нотаріальної контори не розглядаються питання виконання державними нотаріусами вимог правил нотаріального діловодства, а саме не проставлення на другому примірнику заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину відмітки про прийняття документа. Також було зазначено, що Порядком проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2014 року № 357/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 298/25075 не передбачено можливості участі у проведенні перевірки заявників за зверненнями (а.с. 29-30).

Додатково до листа Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Щодо розгляду звернення» від 17 серпня 2018 року за вих. № П- 1615-04.2, позивачу було направлено відповідь від 31 серпня 2018 року, вих. № П-1615-04.2, якою повідомлено, що оскільки заява про прийняття спадщини була подана до нотаріальної контори особисто, така заява не підлягає реєстрації у журналі реєстрації вхідних документів (а.с. 31-32).

Також встановлено, що 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ще одну скаргу з наступними вимогами: провести відповідно до Порядку 357/5, перевірку організації роботи ЧДНК ГТУЮ і обов`язково за його участі як заінтересованої особи права якої порушені протиправними діями та бездіяльністю службових осіб ЧДНК ГТУЮ а результати такої перевірки повідомити йому у письмовій формі (а.с. 33).

Листом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Щодо розгляду звернення» від 02 листопада 2018 року за вих № П-1615-04.2/2 ОСОБА_1 було надано відповідь, якою повідомлено, що державним нотаріусом Шугаєвою Н.С. 16 жовтня 2018 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав платіжних документів за здійснення перевірки інформації за даними Спадкового реєстру та роз`яснено порядок її оскарження (а.с. 34-37).

З огляду на вищенаведене слід дійти до висновку, що твердження позивача про те, що ГТУЮ у Дніпропетровській області вчинило протиправну бездіяльність, є таким, що не відповідає обставинам справи.

Стосовно заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача, що неправомірні дії та бездіяльність відповідача порушили звичайний уклад його життя, він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, налагоджувати своє життя за поневірянь по судах, нести додаткові витрати для поновлення своїх порушених прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральної шкоди, зазнав моральної шкоди викликаної образливими наклепами відповідача, звинуваченням у поданні необґрунтованих скарг, неприпустимо великими втратами власних сил, часу та здоров`я на відстоювання власних прав, зазнав чималих прямих та непрямих збитків, що посилило його душевні страждання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних страждань, а тому вимоги позивача у цій частині також не підлягають задоволенню.

За цих обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області області є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя Федоріщев С.С.