Справа № 648/737/18
Провадження № 2/648/37/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Козлової Т.С.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яким просили суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність ОСОБА_4 75/100 від частки квартири № 4 за адресою: Білозерський район, с. Посад-покровське, вул. Херсонська, 21 з усіма наявними будівлями та спорудами та виділити у власність ОСОБА_1 25/100 від частки квартири № 4 за адресою: Білозерський район, с. Посад-покровське, вул. Херсонська, 21 з усіма наявними будівлями та спорудами, судові витрати просили покласти на відповідача.

ОСОБА_1 вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року. Від шлюбу народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач останні два роки був на заробітках в РФ, дитина весь час знаходилася на її утриманні. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року шлюб між подружжям був розірваний, в судовому порядку було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, але спільне ведеться.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у грудні 2005 року за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2005 року набуто спірне майно квартира за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої становила 5000 грн. Позивач вважає вказану квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя. На сьогоднішній день ОСОБА_1 та відповідач не домовилися про порядок поділу нерухомого майна.

Зважаючи на те, що у відповідача наявна заборгованість по сплату аліментів на дитину, відсутність у нього інтересу до подальшої долі дитини та його незацікавленість щодо нерухомого майна, як є істотними обставинами, позивач, уточнивши позовні вимоги просила суд виділити їй у власність 75/100 від частки квартири № 4 за адресою: Білозерський район, с. Посад-Покровське, вул. Херсонська, 21 з усіма будівлями та спорудами; виділити у власність ОСОБА_1 25/100 частки квартири № 4 за адресою: Білозерський район, с. Посад-Покровське, вул. Херсонська, 21 з усіма будівлями та спорудами; усі судові витрати та витрати повязані з правовою допомогою стягнути з відповідача.

В судовому засіданні:

Позивач-1 заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні позову.

Представник позивача-1 ОСОБА_2 підтримав позицію свого довірителя, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Надав суду відповідь на відзив, яким, посилаючись на положення ст. 70 ч.3 СК України, з урахуванням того, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, дитина проживає разом з позивачем, існує заборгованість по аліментам, вважає, що частка поділу спільного майна подружжя повинна бути у співвідношенні 75/100:25/100. при цьому, цілком законною є вимога у виділенні у власність позивача та її доньки 75/100 від частки спірної квартири з усіма наявними будівлями та спорудами.

Позивач-2 в судове засідання не зявилася, від її імені заяв та клопотань суду не надано.

Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, суду пояснив, що його довіритель не згоден з позовом, вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права. Так, посилаючись на положення ст.ст. 60, 63, 69 ч.1, 70 ч.1, 2 СК України, ОСОБА_3 вказав, що в основу поділу майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності, покладається презумпція рівності часток подружжя. При цьому, позивач просить суд виділити їй у власність 75 %, що є поділом майна подружжя без вилічення частки в натурі. Вона зазначає, що такі обставини як наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дитину, відсутність у нього інтересу до подальшої долі дитини та незацікавленість щодо нерухомого майна є істотними обставинами для зменшення частки ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя. Проте такі твердження не відповідають дійсності, не підтверджуються належними доказами та спростовуються наступними документами: довідкою ВДВС ГТУЮ у Херсонській області № 5806 від 26.03.2018 року, інформаційним листом Посад-Покровської ОСОБА_6 ст. № 41 від 28.03.2018 року, довідкою Посад-Покровської сільської ради № 359 від 03.04.2018 року.

Крім того вказав, що позивач-1 просить суд стягнути з відповідача усі судові витрати по справі, при цьому, належним чином вона підтверджує лише оплату судового збору щодо інших понесених судових витрат позивачем жодних доказів суду не надано, а отже не може бути стягнуто з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року по справі № 648/9840/16-ц, яке набрало законної сили 25 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 25 вересня 2004 року по 25 жовтня 2016 року.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ № 048064, виданого 18.07.2007 року Посад-Покровською сільською радою Білозерського району Херсонської області, довідки Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 283 від 19.03.2018 року, акту обстеження побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 від 16.03.2018 року, позивач-1 та відповідач є батьками позивача-2 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з позивачем-1 за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на її утриманні.

З довідки Білозерського РВ ВДВС ГТУЮ у Херсонській області № 5806 від 26.03.2018 року, інформації Посад-Покровської ОСОБА_6 ст. № 41 від 28.03.2018 року вбачається, що станом на 01.03.2018 року заборгованість зі сплати аліментів відносно відповідача по виконавчому листу № 648/4208/16 відсутня. За період навчання ОСОБА_5 в Посад-Покровській ОСОБА_6 ст. батько дитини цікавився її навчанням, відвідував класні виховні заходи, брав участь у благоустрої класної кімнати. На період навчання дитини у 3 та 4 класах батько до школи не зявлявся, оскільки перебував за межами України. 01.09.2017 року батьки дитини були присутні на загальношкільному святі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2005 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.12.2005 року, ОСОБА_2 з державного реєстру правочинів № 1833743, ОСОБА_2 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 332532, технічного паспорту від 01.12.2005 року, ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_1 купив трикімнатну квартиру номер 4, загальною площею 60.1 кв.м., що знаходиться по вул. Херсонській, 21 в с. Посад-Покровське Білозерського району Херсонської області.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ч. 3, 4 ЦК України.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року по справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Положеннями ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 364 ч.1, 3 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Уточнюючи позовні вимоги вдруге (а.с 72), позивач просила суд:

?виділити у власність ОСОБА_4 75/100 від частини спірної квартири АДРЕСА_3 з усіма наявними будівлями та спорудами;

?виділити у власність ОСОБА_1 25/100 від частини спірної квартири АДРЕСА_3 з усіма наявними будівлями та спорудами;

?усі судові витрати та витрати, повязані з правовою допомогою стягнути з відповідача.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо майна, набутого ними як подружжям за час шлюбу, яке є обєктом спільної сумісної власності і на дані правовідносини поширюються положення глави 26 (ст. ст. 368-372) ЦК України та главою 8 СК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивача просила суд саме виділити у власність сторонам по 75/100 і 25/100 частини спірного домоволодіння, що фактично є виділом у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності з відступленням від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, формулювання позовних вимог суперечить положенням ст.ст. 370, 364 ЦК України, якими визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

При цьому, оцінюючи заявлені вимоги, суд бере до уваги те, що позов до ОСОБА_1 предявлено двома позивачами, що передбачено положеннями ст. 50 ЦПК України. При цьому, вкотре уточнені позовні вимоги всупереч положенням ст. 175 ч.4 ЦПК України, взагалі не містять способу захисту прав або свобод позивача-2.

Судом було розяснено позивачу-1 та її представнику право уточнити позовні вимоги, проте позивач-1 та її представник, вдруге уточнивши позовні вимоги, наполягали на задоволенні заявлених вимог та виділенні у власність сторонам по 75/100 і 25/100 частини спірного домоволодіння без виділення в натурі частки із спірного майна та визнання права власності на виділене майно.

Тож з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про невідповідність обраного позивачами способу захисту своїх прав тим способам захисту, що передбачені законодавством України.

Відповідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

У постанові Вищого господарського суду України від 02.03.2017 року у справі № 910/12557/16, вказано, що вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Неналежність обраного способу судового захисту з огляду на правову позицію Верховного Суду України, наведену в п. 3 Інформаційного листа №01-8/482 від 13.08.2008року Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року», зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, характер заявлених вимог, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі, суд, обґрунтовуючи своє рішення та не деталізуючи відповіді на кожен аргумент позивача щодо розміру часток сторін, обставин, що мають істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя що є у спільній сумісній власності та дійшов висновку про невідповідність обраного позивачами способу захисту своїх прав тим способам захисту, що передбачені законодавством України, що зумовлює відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 10, 12, 13, 50, 80, 81, 141, 175 ч.4, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 346, 368-372, ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2017 року у справі № 910/12557/16, правовою позицією Верховного Суду України, наведену в п. 3 Інформаційного листа №01-8/482 від 13.08.2008року Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року», з урахуванням практики ЄСПЛ SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58 від 10 лютого 2010 року, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Херсонська, 21/4, с Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, 75001) та ОСОБА_5 (вул. Херсонська, 21/4, с Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, 75001) відмовити повністю у задоволенні позову до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, вул. Херсонська, 21/4, с Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, 75001) про поділ спільного майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення виготовлено 22 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.