Провадження № 2/760/2251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в липні 2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 19.11.2005 р., актовий запис №762.

ІНФОРМАЦІЯ_8 р. у них народився син - ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації народжень 11.05.2006 р. зроблено відповідний актовий запис за № 1161 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2010 р., шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Дитина залишилася проживати разом з нею.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2010 р., було вирішено стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000,00 грн. та додаткові витрати у розмірі 1000,00 грн. на утримання ОСОБА_3 з 12.11.2010 р. і до повноліття дитини.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, яка видана Солом'янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ, загальна заборгованість відповідача по аліментам станом на 10.07.2018 р. складає 72000,00 грн. Іншого матеріального забезпечення від відповідача не надходить. Дитина знаходиться на повному вихованні та утриманні позивача.

Позивач вказує на те, що відповідач після розлучення взагалі не цікавиться життям сина, самоусунувся від виховання та утримання сина, будь-якої участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться здоров'ям дитини, не відвідував та не відвідує його ні вдома, ні в навчальному закладі.

Їх син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, потребує постійного піклування та підвищених матеріальних затрат, оскільки є дитиною з інвалідністю, що підтверджується довідкою №2537 від 03.08.2015 р.

Позивач посилається на те, що відповідач припинив виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню малолітнього сина, не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Зважаючи на викладене та діючи в інтересах дитини, позивач звернулася до суду із заначеним позовом та вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, останній не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, не виявляє бажання в спілкуванні чи побаченнях з дитиною. Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу, вона не чинила. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі та не виявляє такого бажання, не вітає сина з днем народження та святами. Аліменти на утримання дитини за рішенням суду відповідач не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості по аліментам. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 15.02.2019 р. суду надано заяву від 05.10.2018 р., посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., зареєстровану в реєстрі за №898, відповідно до якої відповідач, ОСОБА_2 позовні вимоги визнає в повному обсязі, погоджується на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Розгляд справи просить провести за його відсутності.

Суд, враховуючи подану заяву відповідача, відповідно до ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 02.01.2019 р. до суду представником третьої особи подано висновок від 21.12.2018 р. № 102/04/31-11623 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2005 р., що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 11.05.2006 р.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2010 р., шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 19 листопада 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 762, - було розірвано.

Згідно даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого 27.09.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, позивач 27.09.2013 р. зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_1 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Позивач посилається на те, що з часу розірвання шлюбу (з грудня 2010 р.), відповідач перестав цікавитися життям та здоров'ям свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує сина за місцем його проживання та в навчальному закладі, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Батько не вітає сина з днем народження та іншими святами, не приймає ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя, не надає жодної матеріальної допомоги. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є дитиною з інвалідністю, що підтверджується даними довідки № 2537 від 03.08.2015 р., виданій ОСОБА_1, згідно якої вбачається, що вона перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям - інвалідам» на дитину - інваліда до 18 років, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 949,00 грн. щомісячно.

За інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києві, наданою 29.05.2018 р. за № 526/3320, вбачається, що ОСОБА_1 виховує сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Дитина знаходиться під медичним спостереженням працівників КНП «ЦПМСД №1» Деснянського району м. Києва, з народження по теперішній час.

Мати дитини ОСОБА_1 виконує в повному обсязі свої батьківські обов'язки по відношенню до свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, в частині забезпечення необхідним піклуванням про фізичний розвиток, забезпечення необхідним харчуванням, здійснює медичний догляд та лікування дитини.

При зверненні за медичною допомогою, дитину завжди супроводжувала мати або бабуся хлопчика.

Батько, ОСОБА_2, не був присутній при медичних оглядах його сина ОСОБА_3.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 22.05.2018 р. вбачається, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, є вихованцем Святошинського дитячого будинку-інтернату, до якого зарахований з 14.12.2015 р. Дитина з інвалідністю.

ОСОБА_7 рідна матір ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_1. Рідний батько ОСОБА_2 участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, оскільки після розірвання шлюбу, відповідач не відвідує свого сина, не телефонує, не відвідує його вдома, не вітає з днем народженням та іншими святами, не цікавиться та не піклується його фізичним, духовним та культурним розвитком, станом його здоров'я, не надає жодної матеріальної допомоги.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2010 р., позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2010 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, додаткові витрати на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.11.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні ВП № 56745015, складеної 10.07.2018 р. старшим державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Брика Є.О., заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів станом на 01.07.2018 р. становить 36000,00 грн., що в сукупності перевищує суму платежів за шість місяців.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні ВП № 56745320, складеної 10.07.2018 р. старшим державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Брика Є.О., заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів (додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3.) станом на 01.07.2018 р. становить 36000,00 грн., що в сукупності перевищує суму платежів за шість місяців.

Відповідно до заяви від 05.10.2018 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., зареєстрованої в реєстрі за №898, відповідач, ОСОБА_2 погоджується на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.12.2018 р. №102/04/31-11623 про доцільність позбавлення батьківських прав, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 24 від 06.12.2018 р.).

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує малолітнього сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи те, що відповідач відмовляється від своїх батьківських прав стосовно свого малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить нотаріально посвідчена заява, та свідчить про те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає достатні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 150, 152, 155, 157, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_12, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_13, ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.02.2019 року.

СУДДЯ: Кушнір С.І.