ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3330/19 Справа № 210/4061/18 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне підприємства «Восход»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Восход» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного підприємства «Восход» (надалі - ПП «Восход») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що 30 січня 2005 року з її чоловіком - ОСОБА_2 під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, внаслідок чого він загинув.

Посилаючись на те, що внаслідок смерті чоловіка їй завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину, смерть чоловіка стала для неї великим горем та тяжкою втратою, просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка, розмір якої вона визначила у 150 000,00 гривен.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПП «Восход» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 704,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПП «Восход», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що нещасний випадок стався, в тому числі, і з вини загиблого, котрий не переконавшись у безпеці своїх дій, проявляючи власну ініціативу, не зупиняючи роботу конвеєру, почав збивати кригу з роликів цього конвеєру.

Крім того, представник ПП «Восход» зазначає про те, що суд формально послався та не врахував п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що надані представником позивача документи сфальсифіковані, а саме: в розділі 6 Акту спеціального розслідування та в п.10 Акту про нещасний випадок першою особою, дії якої призвели до нещасного випадку зазначено ОСОБА_2, в акті, наданому представником позивача, ОСОБА_2 зазначено на останньому місці.

Також звертає увагу на те, що суд невірно зазначив в резолютивній частині розмір судового збору, який було стягнуто з відповідача, а саме 704,00 гривень, замість вірного 704,80 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПП «Восход» Кірлаша В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 08 серпня 1992 року, актовий запис № 107 (а.с. 5).

ОСОБА_2, за життя працював на підприємстві відповідача.

30 січня 2005 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 року, актовий запис № 243, ОСОБА_2 помер у віці 35 років (а.с.8).

По факту нещасного випадку було складено Акт форми Н-1 № 21 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 28 лютого 2005 року, відповідно до якого, нещасний випадок стався 31 січня 2005 року о 22 годині 30 хвилин. ОСОБА_2, працюючи машиністом конвеєра самохідної установки з переробки сталесплавного шлаку, виконував роботу, пов'язану з переробкою сталесплавних шлаків на самохідній установці з переробки шлаків, під час виконання якої його було зажато ломом до прогону стрічкового конвеєра, внаслідок чого наступила смерть (а.с. 46-48).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку із смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частинам 3 та 4статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача загинув на виробництві, під час виконання трудових обов'язків.

Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ПП «Восход» про те, що суд не взяв до уваги, що нещасний випадок стався, в тому числі, і з вини загиблого, котрий не переконавшись у безпеці своїх дій, проявляючи власну ініціативу, не зупиняючи роботу конвеєру почав збивати кригу з роликів цього конвеєру, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлена вина потерпілого ОСОБА_2 та відповідача у нещасному випадку. Відповідно до п.10 Акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 28.02.2005 року працівниками, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці визнано ОСОБА_2, який порушив вимоги інструкцій з охорони праці; ОСОБА_5 - майстер дільниці №1 ПП «Восход»; ОСОБА_3 - інженер з охорони праці ПП «Восход»; ОСОБА_6 заст. директора з охорони праці ПП «Восход»; ОСОБА_7 - заст. Директора з технології ПП «Восход» /а.с.10/.

Факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача ПП «Восход» встановлений Актом спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата чоловіка завдає позивачці фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди, формально послався на п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» колегія суддів не бере до уваги, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання та переживання позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, на утриманні якої станом на момент загибелі чоловіка в 2005 році залишилось двоє неповнолітніх дітей, віком 9 та 10 років, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв'язку зі смертю чоловіка позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої не взяв до уваги, що надані представником позивача документи сфальсифіковані, а саме: в розділі 6 Акту спеціального розслідування та в п.10 Акту про нещасний випадок першою особою, дії якої призвели до нещасного випадку зазначено ОСОБА_2, в акті, наданому представником позивача, ОСОБА_2 зазначено на останньому місці, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції та апеляційної інстанції був досліджений належним чином завірений акт №21, оригінал акту № 21 та копію акту №21, надану представником відповідача, та вірно прийшов до висновку про їх ідентичність, так як перелік осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці зазначено у п.10 зазначеного акту, зміст порушення даними особами вимог законодавства є ідентичними п.10 акту №21, наданого представником відповідача. Отже, копія акту №21, надана представником позивача є належним та допустимим доказом з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо не вірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1. ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу та враховує їх.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства «Восход» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, з вищенаведених підстав.

Отже, колегія суддів важає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового зборуі збільшити його 704, 00 гривень до 1500 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Восход» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного підприємства «Восход» на користь держави судового збору з 704 гривень 00 копійок до 1500 (одна тисяча п'ятсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: