ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Суми

Справа №591/2689/17

Номер провадження 22-ц/816/1693/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2019 року, ухваленого у складі судді Грищенко О.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 21 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просили визнати недійсним договори позик у формі боргових розписок та доповнень до них від 23 квітня 2015 року, за якою ОСОБА_2 дав в борг ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10 449 доларів США строком на 1 місяць, та від 21 серпня 2015 року, за якою ОСОБА_2 дав в борг ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 18 667 доларів США строком на 1 місяць.

Свої вимоги мотивують тим, що боргові розписки їм не належать, вони їх не підписували і грошові кошти від ОСОБА_2 не одержували.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійним договору позики від 23 квітня 2015 року залишені без розгляду, оскільки його представник - адвокат Щербак С.В. не підтвердила своїх повноважень на представництво позивача ОСОБА_3 (а.с. 188)

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 21 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійним договору позики від 21 серпня 2015 року відмовив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та визнати недійсним договір позики у формі боргової розписки від 21 серпня 2015 року, за якою ОСОБА_2 дав в борг ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 18 667 доларів США на строк один місяць, тобто до 21.09.2015 року. Також просить стягнути з відповідача суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 055 грн 70 коп.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що ні він, ні ОСОБА_3 боргових розписок чи розписок поручителів та доповнень до них з відповідачем не укладали, грошових коштів за цими розписками не отримували та взагалі він має сумнів у справжності розписок, наданих відповідачем. Вважає порушенням процесуальних норм посилання суду першої інстанції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року, оскільки воно не набрало законної сили. До того ж, зазначає, що суд не надав йому можливість реалізувати своє право на проведення експертизи.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В судове засідання від його представника адвоката Щербак С.В. надійшло клопотання про вкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 в підтвердження чого додала довідку сімейного лікаря від 24 вересня 2019 року про встановлення ОСОБА_1 діагнозу ГРВІ. Враховуючи строки розгляду даної справи в апеляційній інстанції (апеляційне провадження відкрито 26 березня 2019 року), за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначалась почеркознавча експертиза, він надавав свої пояснення суду, в довідці не зазначено, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не може брати участь у судовому засіданні, оскільки відсутні рекомендації лікаря по лікуванню, крім того позивач мав можливість взяти участь у судовому засіданні через свого представника, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Верем`юка Д.А., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів для підтвердження обставин, на які він посилається. Зокрема, ОСОБА_1 не довів, що гроші за розпискою він не отримував, а підпис виконаний не ним, а іншою особою. Також позивач не підтвердив своє звернення до правоохоронних органів про вчинення відповідачем шахрайських дій щодо нього.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 21 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 18 667 доларів США на строк один місяць. Укладення договору підтверджується борговою розпискою підписаною ОСОБА_1 (а. с. 8).

Відповідно до доповнення від 21 серпня 2015 року до основної боргової розписки від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_1 зобов`язується виплачувати позикодавцю відсотки із суми 18 667 доларів США з розрахунку 12% щомісяця або 0,4% в день до повного погашення суми боргу, виконання зобов`язання за цим договором повністю гарантує поручитель ОСОБА_3 (а.с. 9)

19 квітня 2018 року у справі була призначена судова почеркознавча експертиза (а.с. 86), однак позивачі не надали вільних та експериментальних зразків почерку, через що ухвала залишилася невиконаною.

12 жовтня 2018 року за клопотання позивача у справі знову була призначена судова почеркознавча експертиза (а.с. 147-148).

З повідомлення Сумського відділення Харківського НДІ судових експертиз № 1807 від 05 листопада 2018 року вбачається, що надати висновок судово-почеркознавчої експертизи неможливо через ненадання порівняльного матеріалу та з урахуванням визначеного судом терміну виконання експертизи (а.с. 156-158).

Враховуючи те, що для з`ясування дійсних обставин, що мають значення для справи, та для справедливого і неупередженого вирішення цивільної справи необхідні спеціальні знання, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - Щербак С.В. ухвалою Сумського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (а. с. 230, 245-246).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 9357 від 27 серпня 2019 року, підписи від імені ОСОБА_1 у борговій розписці від 21 серпня 2015 року та доповненні до основної боргової розписки від 21 серпня 2015 року, розташовані в рядках: «21.08.2015. подпись:», - виконані самим ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 5-13).

11 вересня 2019 року провадження у справі було поновлено.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу вимог статей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора погодженої сторонами грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, підстав для відступу від якого Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 757/24269/15-ц не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачений перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

ОСОБА_1 не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували відсутність його волевиявлення на укладення договору позики від 21 серпня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 будь-яких боргових розписок з відповідачем не укладав, у них не розписувався, грошових коштів не отримував, спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 серпня 2019 року.

Стосовно твердження позивача про допущене судом порушення процесуальних норм права та безпідставність посилання суду в своєму рішенні на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року у справі № 592/6451/16-ц, яке не набрало законної сили, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи, лише ті обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року зупинено провадження у вищевказаній цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_5 - адвоката Щербак С.В. на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення коштів за договорами позики від 23 квітня та 21 серпня 2015 року задоволено.

В той же час, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Помилкове посилання суду в описовій частині рішення на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року не є підставою для зміни чи скасування рішення суду, оскільки спір по суті суд вирішив правильно.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, апелянтом не надано, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик