Номер провадження 2/754/811/19 Справа №754/4039/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14 березня 2010 року між сторонами було власноручно складено розписку, згідно з якою позивач взяла у відповідача в борг 13875 доларів США. У відповідності до письмової розписки від 14.03.2010 року, відповідач, розуміючи значення своїх дій без будь-якого примушення, як фізичного так і морального позичила у позивача кошти в сумі 111000 грн., що становило 13875 доларів США по курсу встановленому НБУ на момент укладення даного договору, строком з 14.03.2010 року по 25.01.2014 року без сплати відсотків за користування грошовими коштами. За таких обставин відповідач отримала грошову суму в розмірі 13875 доларів США, а відповідач підтвердив факт передачі коштів у позику своїм підписом.

Оскільки відповідач не виконала покладене на неї грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому розпискою від 14.03.2010 р., не повернувши позику у вигляді грошової суми у розмірі 13875 доларів США в строк до 25.01.2014 р., внаслідок чого порушила умови та право позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику, позивач ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу в розмірі 373376,25 грн., що еквівалентно 13875 доларам США та витрати по сплаті судового збору.

24.01.2018р. до суду подано представником відповідача заяву про застосування строків позовної давності (а.с.46).

16.04.2018р. на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем були негласні відносини бізнес-партнерства, щодо реалізації продукції - охолодженої риби, які в свою чергу, базувались на усних домовленостях сторін. Учасників такого бізнесу було декілька, серед яких був і ОСОБА_2 Кожен з учасників бізнесу приймав участь в його інвестуванні, а у 2008 році він став не рентабельним та прогорів. Обрахувавши суми вкладів учасників в інвестування бізнесу, вклад ОСОБА_2, на його особисту думку, був більшим від інших учасників у звязку з чим почались особисті та телефонні погрози з його сторони до відповідача та інших учаників бізнесу щодо повернення суми різниці, що нібито склала понесені позивачем втрати від збиткового бізнесу, а відповідач ОСОБА_1 під психологічним тиском написала розписку, однак фактично грошові кошти не отримувала та вважає даний правочин недійсним, оскільки він вчинений під впливом насильства з боку позивача (а.с.54-56).

18.06.2018р. до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення проти позову, в яких остання зазначає, що вона особисто не брала кошти у ОСОБА_2, а мала бізнес з продажу риби разом з ним та ОСОБА_3, який проіснував рік, а потім збанкрутів. Після чого, позивач вирішив, що відповідачка винна йому певну суму коштів та почав вимагати їх, чинити тиск, погрожувати розправою особисто відповідачу та рідним, щоб повернути, як йому вважалось, борг. Мати відповідача потрапила до лікарні. Щоб зупинити всі ці залякування, відповідач написала дану розписку. Також відповідач зазначила, що дана розписка була вчинена під емоційним тиском та просила застосувати строки позовної давності.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала за викладених в запереченнях обставинах, та просила відмовити позивачу в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення відповідача, показання свідка ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до розписки від 14 березня 2010р., ОСОБА_1 зобов`язується повернути борг кредитору ОСОБА_2 в розмірі 111000 грн., що еквівалентно 13875 доларам США на день підписання договірного документа, який зобов`язується повернути до 25 січня 2014 року, на відповідних умовах, щомісячно на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 У випадку невиконання, часткового виконання або недотримання умов виплат боргу, відповідає всім своїм нерухомим майном - правом власності на 1/4 частину квартири за адресою - АДРЕСА_1. В разі неповернення грошових коштів у вказаний строк, спір може бути вирішений в судовому порядку по місцю знаходження позивача або відповідача, або місця складання договору. При виконанні усов та поверненні грошових коштів, кредитор повертає розписку. Знаходження розписку у боржника свідчить про виконання зобовязання перед кредитором (а.с.6-7).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ч.1 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердила факт написання нею розписки, зазначивши, що фактично грошові кошти не отримувала та остання написана під тиском позивача.

Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1 не надано суду доказів вчинення правочину - написання розписки, проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку позивача.

Показання свідка ОСОБА_5, яка зазначила про застосування як до неї так і до відповідача психологічного тиску з боку позивача щодо повернення йому коштів, суд оцінює критично, оскільки вважає, що свідок ОСОБА_5 зацікавлена у вирішенні спору між сторонами.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про наявність психологічного тиску з боку позивача суду не надано. З заявами до правоохоронних органів відповідач не зверталась, також відповідач не зверталась і до суду з позовом про визнання такої розписки недійсною.

Оскільки в розписці від 14.03.2010 року не зазначено отримання коштів, а лише обов`язок повернення коштів, суд вважає, що написання такої розписки та наданням її відповідачем позивачу, ОСОБА_1 підвердила надання ОСОБА_6 їй коштів в розмірі 111000,00грн.

В матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Строк, у межах якого пред'являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) ЦК визначено як позовна давність (стаття 256 ЦК), яка за загальним правилом встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вище викладене та ту обставину, що стороною у справі заявлено клопотання про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК).

Відповідно до розписки від 14.03.2010 року, визначено, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язана повернути кошти кредитору до 25 січня 2014 року, з позовною заявою позивач ОСОБА_2 звернувся 24 березня 2017 року, тобто зі спливом позовної давності.

З клопотаннями про поновлення строку позивач не звертався до суду, а тому за таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної заяви, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 268, 1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України. суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3

Суддя