Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 585/462/18

провадження № 61-11286св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат - Менько Дмитро Дмитрович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Ганзя Ольга Борисівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду

від 07 травня 2019 рокуу складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Ганзя О. Б., про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належав на праві власності житловий будинок

з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та який розташований на приватизованій земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га. В зазначеному будинку вона проживала разом із сином ОСОБА_2 та його сім`єю.

11 листопада 2010 року між нею та її сином ОСОБА_2 були укладені договори дарування, відповідно до яких вона передала у власність останньому будинок та земельну ділянку.

Вважала, що договори дарування укладались як надання їй її сином довічного утримання. Фактичної передачі нерухомого майна не відбулося, вона продовжувала проживати у своєму будинку.

Зазначала, що з часом відповідач змінив своє ставлення до неї, а саме: ображав її, влаштовував сварки та бійки. А 08 вересня 2017 року він наніс їй тілесні ушкодження, у зв`язку чим правоохоронними органами розпочато досудове розслідування, тому вона змушена проживати за іншою адресою

у дочки.

На час укладення спірних договорів їй було 86 років і вона потребувала сторонньої допомоги та догляду. Вказане вплинуло на її волевиявлення. Вважає, що помилялась щодо правової природи правочину.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 102,2 кв. м, жилою площею 47,5 кв. м, з господарськими будівлями

та спорудами, який укладений 11 листопада 2010 року між нею та

ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований в реєстрі за № 2526 та договір дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 59 10700000:03:043:0002, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 укладений

11 листопада 2010 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований в реєстрі за № 2528.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов фіктивності оспорюваних правочинів, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки недійсними

не підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 з адо волено.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку

з надвірними будівлями та спорудами від 11 листопада 2010 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2526.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 11 листопада 2010 року площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером

59 10700000: 03:043:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2528.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, спірний будинок для неї є єдиним житлом, після укладення оспорюваних договорів вона продовжила проживати у спірному будинку,

і відповідно фактичної передачі будинку, господарських будівель

не відбулося, на час укладення оспорюваних договорів потребувала

і розраховувала на сторонні догляд. Отже, волевиявлення позивача

не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання,

за умовами яких відповідач буде здійснювати матеріальний догляд на нею, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , на момент укладення оспорюваних правочинів усвідомлювала їх правову природу та юридичні наслідки. Іншого житла, крім житлового будинку, який знаходиться

по АДРЕСА_1 позивач

та відповідач не мають.

Право власності відповідача на нерухоме майно зареєстроване

у встановленому законом порядку за обдарованим ОСОБА_2 , останній, здійснює його утримання, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. Та обставина, що позивач, після укладення оспорюваних договорів дарування продовжила проживати у вказаному будинку і користуватись ним, свідчить про те, що перехід права власності до відповідача

ОСОБА_2 у справі не припинив існування родинних відносин між сторонами у справі і не звільнив відповідача, як повнолітнього сина, від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір, як це передбачено статтею 51 Конституції України та статтею 202 Сімейного кодексу України.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Відзив на касаційну скаргу учасників справи

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу

Ганзя О. Б., у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_2 , задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_1 , обдаровуючи свого сина - ОСОБА_2 , була належним чином ознайомлена з умовами правочинів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований

в реєстрі за № 2526. Пунктом 1 цього договору передбачено, що дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний набуває

у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,1000 га, належній дарувальнику на праві власності; дарунок цей сторони оцінюють

у 105 920 грн (а.с. 6-7).

Також 11 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О. Б., зареєстрований

в реєстрі за № 2528. Відповідно до пункту 1 цього договору

дарувальник безоплатно передає у власність, а обдаровуваний набуває

у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер

59 10700000:03:043:0002, за адресою:

АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; дарунок цей сторони оцінюють у 18 058 грн (а.с. 8-9).

У пунктах 13 та 14 спірних договорів дарування зазначено про те, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочинів сторонам роз`яснено нотаріусом. Сторони підтвердили, що договори не носять характер фіктивного чи удаваного правочину. До того ж, дарувателька стверджувала, що дарування здійснено нею за доброю волею, без будь - яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони також підтвердили, що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного, а тому дарувателька не матиме права вимагати від обдарованого вчинення на її користь будь - яких дій майнового або немайнового характеру (а. с. 6-9).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області від 10 січня 2018 року та даних будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4

(а. с. 10, 39-42).

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстрований у реєстровій книзі № 101, номер запису 474, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 19035458 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського округу Ганзя О. Б.

11 листопада 2010 року. Станом на 13 жовтня 2010 року (дата останньої інвентаризації нерухомого майна) майно складалося з наступних будівель та споруд: житловий будинок дерев`яний, обкладений цеглою літ. «А» загальною площею 102, 2 кв. м, жилою площею 47, 5 кв. м; сарай шлакобетонний літ. «Б»; погріб цегляний літ. «п/г»; гараж цегляний літ. «Г»; огорожа дощана літ. «№»; загальна вартість нерухомого майна становила 102 200 грн (а. с. 11).

У довідці голови квартального комітету від 20 грудня 2017 року № 16 Роменської міської ради вказано про те, що ОСОБА_1 зареєстрована

за адресою: АДРЕСА_1

і проживала там зі своїм сином ОСОБА_2 , який вчиняв скандали та бійки, тому вона вимушена перейти проживати до дочки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає на даний час (а.с. 13).

Згідно з договором про газопостачання від 24 грудня 2009 року № 6866

до договору про газопостачання від 26 серпня 2016 року № 152043845

про користування електричною енергією споживачем вказаних послуг

відповідач ОСОБА_2 (а.с. 42-44).

Відповідно до технічних умов на водопостачання від 01 липня 2013 року

за адресою: АДРЕСА_1 власником об`єкту вказаний ОСОБА_2 (а.с. 45-46).

Згідно із постановою Роменського відділу поліції (м. Ромни) головного управління національної поліції в Сумській області про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2017 року та ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада

2017 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за номером 0000904 внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою

статті 125 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень

08 вересня 2017 року ОСОБА_2 новичем ОСОБА_1 ні (а.с. 14-15).

Відповідно до довідок Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 09 листопада

2018 року ОСОБА_1 під наглядом лікаря психіатра не перебувала

(а.с. 118-120).

Ухвалами Роменського міськрайонного суду Сумської області

від 02 листопада 2018 року та від 05 грудня 2018 року за клопотанням представника відповідача у цій справі призначалась судова психолого-психіатрична експертиза (а.с. 116, 136).

21 листопада 2018 року Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса повернув справу до суду першої інстанції з метою визначення експертної установи, яка буде проводити психіатричне дослідження та уточнення питань для вирішення судової психолого-психіатричної експертизи (а.с. 124).

Відповідно до повідомлення науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 лютого 2019 року судову експертизу не було проведено

у зв`язку з незадоволенням клопотання експерта, а саме: витребувані експертом матеріали для проведення експертизи до експертної установи не надійшли, експеримментально-психодіагностичне обстеження Ковтун Є. О.

не проведено, вартість експертизи не сплачена (а.с. 172-173).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків, і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді

й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як:вік позивача, його стан здоров`я та потреба

у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229

та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час укладення оспорюваних договорів волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, за умовами яких відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочинів. Вказане є підставою для визнання правочинів недійсними відповідно до вимог статті 229 ЦК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець