Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 367/4586/16-ц

провадження № 61-28034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 23 лютого

2017 року у складі судді Пархоменко О. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Волохова Л. А., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 02 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою

32,4 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 49 264,29 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі

22 055,00 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 24 387,18 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» - 500,00 грн (фіксована складова), 2 322,11 грн (процентна складова).

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 264,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2017 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, оскільки із наданої суду копії анкети-заяви вбачається, що в ній відсутня позначка, яка б свідчила, що відповідачем була замовлена послуга банку - платіжна кредитна картка «Універсальна», а також не зазначено бажаного кредитного ліміту за такою платіжною карткою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав недоведеності укладення між сторонами кредитного договору від 02 лютого 2011 року б/н, оскільки банк не надав доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитної картки «Універсальна» з відповідним кредитним лімітом. Натомість із наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 02 лютого 2011 року вбачається, що відповідач просив банк надати йому послуги щодо видачі «Пенсійної картки».

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Ірпінського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що відповідач, підписавши заяву-анкету від 02 лютого 2011 року б/н, отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,4 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до постанови Національного банку України від 17 грудня

2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» дозволяє в майбутньому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладення окремого договору. 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 у відділенні банку, про що свідчить фото клієнта з кредитною карткою в руках. Оскільки відповідач раніше був ідентифікований у ПАТ КБ «ПриватБанк» та вже підписував анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» і підписання додаткових анкет не вимагалося, та при видачі кредитної картки ОСОБА_1 був лише сфотографований із вказаною карткою.

Крім того, суди не дали належної оцінки наданим позивачем доказам, зокрема виписці з банківського рахунку, розрахунку заборгованості та фото відповідача з кредитною карткою, які підтверджують видачу ОСОБА_1 кредитної картки з встановленням на ній кредитного ліміту, користування відповідачем кредитними коштами та їх рух (у тому числі неодноразове погашення відповідачем кредитної заборгованості).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому вона зазначала, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані судові рішення, підстави для їх скасування відсутні. Вказувала на те, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву від 02 лютого 2011 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» виразив своє волевиявлення на укладення договору про отримання банківських послуг «Пенсійна картка», тобто на відкриття у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунку для зарахування і отримання пенсійного забезпечення. Відповідач не мав наміру отримувати кредит, а тому твердження позивача, що 02 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, є безпідставними. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки виписка з банківського рахунку та фотокартка особи з невідомою карткою в руках не є такими доказами.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 лютого 2011 року

ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, просив надати йому банківську послугу «Пенсійна картка», проставивши відповідну відмітку у заяві. В переліку зазначених у анкеті-заяві банківських послуг відсутня відмітка відповідача про бажання отримати кредитний ліміт за платіжною кредитною карткою «Універсальна».

За договором від 02 лютого 2011 рокуб/н, станом на 29 лютого 2016 року

ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу нараховано заборгованість у розмірі

49 264,29 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі

22 055,00 грн; заборгованості за процентам за користування кредитом у розмірі 24 387,18 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» - 500,00 грн (фіксована складова), 2 322,11 грн (процентна складова).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг» для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» від 02 лютого 2011 року, у якій серед зазначених у анкеті банківських послуг наявна відмітка про обрання відповідачем послуги «Пенсійна картка», відмітка відповідача про обрання ним картки «Універсальна» відсутня, графа щодо обраного ним кредитного ліміту не заповнена.

На підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору

від 02 лютого 2011 року та на підтвердження невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості та виписку за рахунком № НОМЕР_2 , проте зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 02 лютого 2011 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду

від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17,

від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа

№ 357/16301/15-ц.

Не можуть вважатися належними і допустимим доказами на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки й надана банком комп`ютерна роздруківка фотознімка відповідача з пластиковою карткою, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалася.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами видачу ОСОБА_1 кредитної картки «Універсальна», встановлення кредитного ліміту та використання ним кредитних коштів, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнюючинаведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи, надали належну правову оцінку доводам позивача і відповідача та наявним у справі доказам, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик