Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 308/17513/13-ц

провадження № 61-31565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Голованя А. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 21 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

(далі - ПАТ «Промінвестбанк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати відповідачеві кредит у розмірі 101 000,00 грн, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойку та інші платежі.

Позивач звертав увагу на те, що ЗАТ «Промінвестбанк» свої зобов`язання за зазначеним вище договором виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, проте відповідач взятих на себе зобов`язань не виконувала належним чином, у зв`язку із чим станом на 31 травня 2013 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 77 383,79 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 37 918,32 грн та пеню - 1 489,50 грн.

Зазначало, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено договір про відступлення прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Посилаючись на наведе, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 77 383,79 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 37 918,32 грн та пені у розмірі 1 489,50 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року в сумі 116 791,61 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що факт укладення сторонами договору про іпотечний кредит, вільне волевиявлення його учасників та належність виконання банком умов вищезазначеного договору встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2016 року. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем не спростований. Встановивши, що позивач порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, щосудові рішення судів попередніх інстанції є незаконні та необґрунтовані, оскільки судами не встановлено обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, саме: не враховано, що відповідач

з 24 липня 2008 року знаходилася за межами України, що підтверджується наданими суду доказами, та не могла укладати кредитний договір 25 липня 2008 року, а також ініціювати фінансової операції щодо розпорядження кредитними коштами.

Крім того, судами не встановлено цільове використання кредиту, що відповідно до пункту 1.6. договору має бути підтверджене відповідними документами. Також, судами не встановлено факту отримання відповідачем кредитних коштів на умовах кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять її заяви на отримання кредитних коштів або бухгалтерського документу з відповідними реквізитами за її підписом.

Не встановлено також існування забезпечувальних зобов`язань, наявність іпотечного договору, що мав би укладатись в такому випадку, та об`єкту нерухомості, для придбання якого укладався кредитний договір.

У лютому 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на

касаційну скаргу, у яких зазначило про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки судами правильно зазначено про доведеність позову. Матеріали справи містять докази того, що відповідач, уклавши договір, отримала кредитні кошти, частково сплачувала кредит та відсотки, що свідчить про визнання нею факту отримання кредиту.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 21 липня 2008 року між ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_1 , яка змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , а згодом - на ОСОБА_1 , було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі

101 000,00 грн, зі платою 20 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків не пізніше 20 липня 2018 року.

Відповідно до пункту 3.1. зазначеного вище договору банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово, шляхом видачі йому готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого банком. Сторони домовились, що кредит буде надано одноразово не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту. Нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або оплати розрахункового документа позичальника з позичкового рахунку) по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році.

Пунктом 3.4 договору визначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (пункт 2.4 договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 24 % річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 2.2 якого внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфелю за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 31 травня 2013 року утворилась заборгованість у сумі

116 791,61 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 77 383,79 грн, заборгованості за відсотками - 37 918,32 грн та пені - 1 489,50 грн.

11 червня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу позичальника направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги. У разі невиконання вимоги

ТОВ «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (об`єкт будівництва, що будується за адресою: АДРЕСА_1).

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилання у касаційній скарзі на те, що судами не встановлено факту отримання відповідачем кредитних коштів спростовуються обставинами, встановленими у рішенні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області

від 22 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року. Зазначені обставини відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Так, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору від 21 липня 2008 року, у якому вона посилалась на те, що кредитний договір не підписувала та не отримувала кредитних коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходячи із наявних у справі належних і допустимих доказів, одним із яких є висновок судово-почеркознавчої експертизи від 05 серпня 2016 року, яка була призначена у даній справі, відповідно до якого встановлено, що оспорюваний договір було підписано власноручно позивачем ОСОБА_1 , що не спростовано позивачем, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору від 21 липня 2008 року.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується також вчиненням нею конклюдентних дій - внесенням протягом тривалого часу грошових коштів на погашення кредиту та відсотків.

Безпідставними є також посилання у касаційній скарзі про те, що суди не встановили мети отримання кредиту, оскільки на запит апеляційного суду Кіровоградської області ПАТ «Промінвестбанк» надало меморіальний ордер від 25 липня 2008 року

№ 1621 про видачу ОСОБА_1 позики на придбання житла на первинному ринку, згідно з кредитним договором від 21 липня 2008 року в розмірі 101 000,00 грн. Цим же ордером підтверджено перерахування банком кредитних коштів у зазначеному розмірі з рахунку, який був передбачений умовами укладеного іпотечного договору на поточний рахунок відповідача.

Аргументи касаційної скарги про те, що судами не зазначено про існування забезпечувальних зобов`язань, наявність іпотечного договору, що мав би укладатись в такому випадку, та об`єкту нерухомості, для придбання якого укладався кредитний договір, є необґрунтованими, оскільки судами встановлено, що виконання зобов`язань позичальника за договором про іпотечний кредит від 21 липня 2008 року забезпечено майновою порукою Дочірнього підприємства «Сі Пі Ем Білдінг Юкрейн».

Доводи касаційної скарги заявника про те, що відмітки у її паспорті свідчать перетин нею кордону України 24 липня 2008 року, не беруться судом до уваги, оскільки кредитний договір про стягнення заборгованості за яким заявлено вимогу, було укладено відповідачем 21 липня 2008 року.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у її апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик