П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 754/13910/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/7846/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грегуль О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянськогорайонного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з урахуванням подальших уточнень, просила визначити місце проживання малолітніх сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 23 листопада 2002 року по 01 жовтня 2013 року сторони перебували в шлюбі, у якому народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу разом з його матір`ю та сестрою.

З моменту народження син ОСОБА_3 був зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності позивачу разом з її батьками та сестрою. 26 лютого 2013 року син ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем проживання відповідача в кв. АДРЕСА_2 .

Донька ОСОБА_4 з моменту народження зареєстрована за місцем проживання відповідача в кв. АДРЕСА_2 .

Після розірвання шлюбу сторони ще якийсь час проживали однією сім`єю, однак стосунки між ними погіршувались і на початку 2014 року відповідач змусив позивача залишити кв. АДРЕСА_2 та знятись з реєстраційного обліку.

При цьому діти продовжили проживати з батьком, який створив умови, що унеможливлюють побачення та спілкування матері з дітьми.

Позивач зазначає, що проживає самостійно в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де для дітей створені всі належні умови для проживання, виховання та навчання, проходить службу в Національній поліції на посаді інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції та має гнучкий графік роботи.

Відповідач разом з дітьми проживає в будинку АДРЕСА_6 .

Позивач зазначає, що діти з огляду на свій вік, розвиток та стан здоров`я більш прихильно ставляться до неї.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

У липні 2017 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, у якій, з урахуванням подальших уточнень, він просить визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_2 за його місцем проживання.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що позивач за первісним позовом ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що і послугувало причиною розірвання стосунків між сторонами.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 як під час розірвання шлюбу, так і в подальшому не піднімала питання, з ким мають проживати діти.

Відповідач за первісним позовом не чинить позивачу за первісним позовом будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми.

З осені 2016 року ОСОБА_2 постійно проживає в с. Пухівка , Броварського р - ну, Київської області. Будинок, у якому проживають діти, оснащений усім необхідним для проживання. Син ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті, а донька ОСОБА_4 разом з батьком, оскільки ще маленька і боїться залишитись на самоті.

ОСОБА_1 має можливість спілкуватись з дітьми по телефону, а коли має бажання зустрітись з дітьми, то говорить, куди необхідно привезти дітей. Вихованням дітей не займається, а спілкується з ними два-три рази на місяць.

Відповідач за первісним позовом працює і матеріально забезпечує дітей, тоді як позивач за первісним позовом не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, незважаючи на високу заробітну плату.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Броварської районної державної адміністрації Київської області від 14 лютого 2017 року було визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 , покладено на ОСОБА_1 , судові витрати по справі, понесені ОСОБА_2 , покладено на ОСОБА_2 (а.с.153-154).

Не погодившись із вищевказаним рішенням, у квітні 2019 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, визначити місце проживання двох малолітніх дітей з матір`ю.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що підставою відмови у задоволенні її позовної заяви, відповідно до оскаржуваного судового рішення, став висновок Органу опіки та піклування Броварської районної адміністрації Київської області, відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком.

Разом з тим, на підставі ст. 19 СК України суд може не погодитись з даним висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На думку скаржника, судом не враховано доводи, які були нею наведені: висновок Органу опіки та піклування не містить будь-яких обґрунтувань доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком, а обставин, які б суперечили інтересам дитини у зв`язку з ухваленням судового рішення про проживання малолітніх дітей з матір`ю, не встановлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

19 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області з відповідним підтвердженням його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву, зокрема, вбачається, що під час розгляду питання про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Органом опіки та піклування було встановлено, що діти фактично проживають з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 - приватний підприємець, і має можливість утримувати дітей. Діти доглянуті, умови їх проживання добрі.

ОСОБА_2 не проти зустрічей дітей з матір`ю, особисто пропонував останній привозити дітей за адресою місця її проживання в місті Києві.

Діти однаково люблять батьків, син ОСОБА_3 бажає і надалі проживати з татом, донька ОСОБА_4 хоче проживати з татом та мамою.

Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 23 лютого 2017 року № 160 визначено місце проживання дітей з батьком.

Висновком органу опіки та піклування від 20 липня 2017 року № 1068/01-12 встановлено порядок зустрічей ОСОБА_1 з дітьми: перші та треті вихідні місяця, дні народження дітей, святкові дні та половину канікулярних днів.

У зв`язку з тим, що мати не дотримувалась домовленостей щодо часу і місця побачень, ОСОБА_2 звернувся до Органу опіки та піклування з заявою про внесення змін у висновок від 20 липня 2017 року, чітко встановивши години побачень та місце зустрічей. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування від 20 вересня 2017 року № 1436/01-12 про встановлення уточнень висновку комісії з питань захисту прав дитини від 20 липня 2017 року № 1068/01-12 визначено наступний порядок зустрічей ОСОБА_1 з дітьми: І та ІІІ субота з 09:00 до неділі 18:00, спільне святкування днів народження дітей, святкові дні та половину канікулярних днів. Забирати та повертати дітей в с. Пухівка Броварського району за адресою: АДРЕСА_6 .

Крім того, встановлено, що умови проживання як батька, так і матері є належними. Разом з тим, батько дітей має більшу житлову площу, і діти останні 5 років проживають з батьком.

Враховано, що обоє батьків мають стабільний дохід, проте ненормований робочий день ОСОБА_2 дозволяє забезпечувати зайнятість дітей у позашкільний час. Натомість ОСОБА_1 має графік роботи, що перешкоджатиме їй займатись усестороннім розвитком дітей у позашкільний час.

Підтверджень щодо перешкоджання ОСОБА_1 бачитись з дітьми з боку відповідача за первісним позовом Органом опіки та піклування не встановлено. Крім того, докази щодо застосування ОСОБА_2 фізичного насильства до матері або дітей в матеріалах справи відсутні.

Як характеристика від 12 червня 2019 року ОСОБА_3 - учня 5-А класу Спеціалізованої школи № 264 м. Києва, так і інформаційна довідка ОСОБА_4 , учениці 1-А класу СНВК «Усмішка» м. Києва, свідчать про те, що ОСОБА_1 не підтримує зв`язок з навчальними закладами дітей. Натомість ОСОБА_2 відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Борисенко О. В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Незвіський Д. Я. заперечували проти доводів скаржника та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу без участі представників третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення осіб, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23 листопада 2002 року по 01 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11), у якому народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 9).

ОСОБА_1 зареєстрована в м . Києві за адресою: АДРЕСА_1 та замає житлову площу 18,99 кв. м. в окремій ізольованій однокімнатній квартирі на 4 поверсі 9-поверхового будинку (а.с. 10).

Висновком № 123 від 08 грудня 2016 року психологічного обстеження встановлено стабільний емоційний стан ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , сформовану емоційну прихильність як до батька, так і до матері, позитивне ставлення до всіх членів родини, які забезпечують комфорт і повноцінний розвиток та рекомендовано враховуючи міцну прихильність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 між собою, не припустити їхнього роз`єднання, для повноцінного психічного розвитку дітей - повноцінне спілкування та проведення часу з обома батьками (а.с. 69 - 71).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою АДРЕСА_1 від 15 листопада 2016 року жило знаходиться на 4 поверсі 9-поверхового будинку складається з 1 кімнати. За цією адресою проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_1 . У квартирі охайно, прибрано, облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою. Кімната облаштована розсувним диваном, двома розсувними кріслами, меблевою стінкою, комодом. На кухні знаходиться ще один розсувний диван та стіл, на якому діти можуть робити домашні завдання (а.с. 71 -72).

Відповідно до довідки Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 10 березня 2017 року ОСОБА_2 дійсно не зареєстрований, але на даний час проживає в АДРЕСА_6 (а.с. 90).

Висновком Броварської районної державної адміністрації Київської області про встановлення уточнень висновку комісії з питань захисту прав дитини від 20 липня 2017 року № 1068/01-12 від 20 вересня 2017 року призначено порядок участі у вихованні малолітній дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремо проживаючої матері ОСОБА_1 та встановлено порядок зустрічей з дітьми, а саме: І та ІІІ субота з 09:00 до неділі 18:00, спільне святкування днів народження дітей, святкові дні та половину канікулярних днів. Зобов`язано матір забирати та повертати дітей в с. Пухівка, за адресою: АДРЕСА_6 (а.с . 132).

Згідно висновку Броварської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Органом опіки та піклування було прийнято рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 109).

Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 23 лютого 2017 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 61).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що як батько, так і матір неповнолітніх дітей забезпечені житлом, працюють і мають дохід.

Разом з тим, ґрунтуючись об`єктивному дослідженні всіх обставин справи та висновку Органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області від 20 грудня 2017 року, суд першої інстанції з урахуванням інтересів дітей дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Так, третьою особою - органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надані відповідні висновки щодо доцільносьті визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, які, в тому числі, досліджувались судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права першкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

За змістом п. 36 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної з захистом прав дитини рідні брати і сестри не можуть бути роз`єднані під час влаштування. У разі неможливості влаштувати їх разом через стан здоров`я одного з братів/сестер опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, керівники закладів зобов`язані забезпечити постійні контакти між дітьми, в тому числі періодичні зустрічі, листування, телефонні розмови, обмін фотокартками тощо.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджується висновками Органу опіки та піклування активна участь батька у навчанні та вихованні дітей. Натомість мати дітей не приділяє належної уваги шкільному життю дітей, не відвідує батьківські збори та не забезпечує усебічний розвиток дітей у позашкільний час.

Крім того, колегія суддів, ґрунтуючись на актах обстеження житлових ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшла висновку, що житлові умови батька є сприятливішими для гармонійного розвитку дітей та можуть краще забезпечити їх потреби.

Посилання скаржника на необґрунтованість рішення органу опіки та піклування не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки оскаржуване рішення було ухвалено з урахуванням всіх фактичних обставин справи і доказів, що містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів підкреслює, що принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, враховуючи рівність прав обох батьків щодо дитини, що закріплена як ст. 141 СК України, так вбачається зі змісту Конвенції про права дитини.

Під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Колегією суддів не встановлено будь-якого перешкоджання з боку батька з спілкуванні матері з малолітніми дітьми. До того ж, висновком Броварської районної державної адміністрації Київської області про встановлення уточнень висновку комісії з питань захисту прав дитини від 20 липня 2017 року № 1068/01-12 від 20 вересня 2017 року чітко встановлено порядок зустрічей матері з малолітніми дітьми з урахуванням інтересів обох сторін.

Колегія суддів враховуючи бажання сина ОСОБА_3 , який досяг 10-річного віку, проживати разом з батьком, та рекомендацію Міського центру дитини про недопущення роз`єднання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з огляду на їх міцну прихильність, ґрунтуючись на принципі збереження родинних зв`язків, дійшла висновку про необхідність визначення місця проживання обох малолітніх дітей разом з батьком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний тест складено 30 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова