ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер справи: 661/4315/18 Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
номер провадження: 22-ц/819/1216/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Зінкевича Дмитра Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Ведяшкіної Ю.В. від 21 травня 2019 року у цивільній справі за позовом адвоката Зінкевича Дмитра Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Все для соків» про визнання договору поруки припиненим,

встановив:

01 жовтня 2018 року адвокат Зінкевич Д. С., який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та його довірителем для забезпечення виконання обов`язків позичальника ТОВ «Все для соків» перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №К4КС/LON/067-Р, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання. У розділі 4 договору сторони встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором. 20 січня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позичальнику повідомлення про невиконання останнім умов кредитного договору, за яким той повинен щомісяця до 25 числа сплачувати відсотки та винагороду за кредитне обслуговування. Станом на 25 січня 2010 року кредит в сумі 812 871,00 грн. по графіку зменшення поточного ліміту на користь кредитора АТ КБ «ПриватБанк» не сплачено, а тому з 26 січня 2010 року банк отримав право вимоги до позичальника та до нього, як поручителя. Проте АТ КБ «ПриватБанк» своєчасно не реалізував своє право та не звернувся із позовом (вимогою) до поручителя протягом шести місяців, а саме в період часу з 26 січня 2010 року по 26 липня 2010 року, в зв`язку з чим, на його думку, порука є припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки у договорі поруки не встановлено строку його дії.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Зінкевич Д.С., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає про те, що йому було невідомо про рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року у справі № 2-5388/11, яким вирішувалось питання про стягнення з нього, як з поручителя на користь ПАТ «ПриватБанк» кредитної заборгованості у розмірі 13 055 217, 91 грн., у судовому засіданні він та його представник присутні не були, а тому не могли скористатися правом пред`явлення вимоги про визнання спірного договору поруки припиненим. Окрім того вважає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року не встановлено своєчасне пред`явлення ПАТ «ПриватБанк» вимоги до поручителя.

Апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції про відсутність його порушеного права, оскільки банк, на його пропозицію, відмовив йому у припиненні договору поруки у зв`язку із пропуском 6-місячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. Крім того вважає, що наявністю договору поруки може бути порушене його право в майбутньому, у випадку звернення кредитора до позичальника про стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦПК України.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором №К4КС/LON/067 від 20 жовтня 2009 року, забезпеченого договором поруки № К4КС/LON/067-Р від 20 жовтня 2009 року стягнута з ОСОБА_1 , як поручителя за рішенням суду від 12 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, та про прийняття якого було відомо позивачу, який своїм правом пред`явлення вимоги щодо визнання спірного договору поруки припиненим не скористався. Враховуючи встановлену законодавством правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на наявність зазначеного рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, та позивачем не надано доказів щодо нарахування банком після ухваленням судом такого рішення, передбачених договором процентів за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, тобто доказів порушенням прав чи інтересів позивача, а само по собі припинення такого договору поруки, на підставі частини 4 ст. 559 ЦК України на сьогоднішній день є неможливим, тому суд визнав такий позов необґрунтованим, що відповідає позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц та відмовив у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Все для соків» укладено кредитний договір №К4КС/LON/067 про надання кредитного ліміту в розмірі 8 941 580, 16 грн. строк повернення якого, згідно графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1) 19 жовтня 2010 року. Строк дії договору до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 6.1 договору).

20 жовтня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №К4КС/LON/067-Р, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Все для соків» своїх зобов`язань за кредитним договором від 20 жовтня 2009 року № К4КС/LON/067-Р, згідно якого боржник зобов`язаний повернути кредит в строк до 19 жовтня 2010 року, сплачувати за його користування відсотки в розмірі 26% річних в дату сплати процентів, якою є 25 число кожного місяця.

Згідно п. 1.2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник. Договір поруки вступив в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 4.1 Договору).

Із наданого відповідачем розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 08 червня 2010 року вбачається, що останнє погашення здійснено позичальником 04 грудня 2009 року.

20 січня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу позичальника ТОВ «Все для соків» надіслало повідомлення про термінове погашення простроченої заборгованості по кредиту, відсотках та пені, загальна заборгованість в розмірі 9 569 476, 72 грн., яке отримано адресатом 17 лютого 2010 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2011 року з ТОВ «Все для соків» стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № К4КС/LON/067 в розмірі 13 055 217,91 грн. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено, оскільки договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було визнано недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська рішення від 12 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ТОВ «Все для соків» про стягнення заборгованості скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2011 року за нововиявленими обставинами і ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13 055 217, 91 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника та поручителя, яким є позивач ОСОБА_1 , правові підстави для визнання договорів поруки припиненими із застосуванням положень статті 559 ЦК України відсутні, так як порука не може бути припинена після ухвалення рішення суду у справі про дострокове стягнення всієї суми боргу, у тому числі з поручителя, зважаючи на те, що обов`язок поручителя відповідати по зобов`язанням боржника перед кредитором в даному випадку виник на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а не лише на підставі договору поруки.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ТОВ «Все для соків» про стягнення заборгованості, що вбачається зі змісту судового рішення від 12 грудня 2013 року, апелянт та його довіритель не скористалися своїм правом пред`явлення вимоги про визнання спірного договору поруки припиненим. Судове зазначене рішення після ознайомлення з ним апелянт не оскаржував, хоча у апеляційній скарзі, яка є предметом даного розгляду посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував питання своєчасності звернення позивача до нього, як до поручителя.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення апелянтом правових висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, які, на його думку, безпідставно застосував суд першої інстанції. Колегія суддів погоджується з тим, що у справі, яка переглядається апеляційним судом інші обставини, оскільки у даній справі банк не пред`являє нового позову до позичальника и поручителя про стягнення процентів і пені, які нараховані після судового рішення. Разом з тим, неправильне посилання судом на вказану постанову Великої Палати не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Твердження апелянта про те, що визнання договору поруки припиненим йому необхідно, у тому числі й для того, щоб до нього не було заявлено вимог на підставі ст.625 ЦК України не ґрунтується на законі, оскільки обов`язок по сплаті боргу на даний час у нього існує не на підставі договору поруки, а на підставі судового рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, яке набрало законної сили.

Проаналізувавши у сукупності доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт фактично не погоджується з рішенням суду, за яким з нього стягнуто заборгованість, якому суд апеляційної інстанції, під час перегляду іншого судового рішення, не може давати оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Зінкевича Дмитра Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 26 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова