УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/1648/19

2/241/380/2019

23.09.2019 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Дмитро Олександрович розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2019 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить: вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , розпоряджатися та користуватися належним йому на праві власності 1/4 часткою кафе-бару з літніми майданчиками, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/4 часткою земельної ділянки площею 0,3000 га для обслуговування нежитлового приміщення малої АЗС з наступною реконструкцією під бар з літнім майданчиком, кадастровий номер :01:003:0484, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Першотравневого районного суду Донецької області знаходиться справа № 241/1648/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача на 1/4 частку кафе-бару з літніми майданчиками та 1/4 частку земельної ділянки площею 0,3000 га для обслуговування нежитлового приміщення малої АЗС з наступною реконструкцією під бар з літнім майданчиком з виплатою відповідачеві компенсації вартості часток у спільному майні, власницею інших 3/4 частин зазначеного майна є позивач.

12.09.2019р. відповідачем ОСОБА_3 було подано на адресу AT «ДТЕК Донецькі електромережі» заяву про розірвання договору на електропостачання, в зв`язку з чим кафе-бар, що є об`єктом права спільної часткової власності позивача та відповідача по АДРЕСА_1 було відключено від електропостачання за актом відключення від 13.09.2019р., що підтверджується листом Мангушського РЕС AT «ДТЕК Донецькі електромережі».

Заявниця вважає, що у зв`язку з необхідністю забезпечення схоронності кафе-бару та обладнання й інвентарю, об`єкт знаходиться під охороною. Але з відключенням електроенергії охоронна сигналізація практично не працює, що унеможливлює забезпечення надання охоронних послуг та створює загрозу пошкодження або знищення об`єкту та /або розкрадання майна. На звернення позивача до відповідача щодо укладання нового договору на електропостачання, де споживачами будуть вони як співвласники, відповідач відповів відмовою, що підтверджується відеозаписом, який додається до цієї заяви. При цьому з відеозапису вбачається, що відповідач взагалі вимагає від позивача негайного зняття об`єкту з-під охорони. Тобто відповідач, на розсуд позивачки, своїми діями активно сприяє знищенню чи пошкодженню спірного майна, і його здатність користуватися та розпоряджатися ним створює реальну загрозу утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Окрім того, відсутність електроенергії позбавляє можливості опалювати об`єкт з метою підтримання відповідної температури повітря, що неминуче призведе до пошкодження об`єкту та неможливості його використання за цільовим призначенням.

При цьому, позивачка зазначила, що всупереч вимогам ст. 360 ЦК України відповідач ніяких витрат по його утриманню та збереженню не несе, що підтверджується платіжними документами про оплату електроенергії після відкриття спадщини на 1/4 частину спірного майна (тобто після 04.03.2018 року) з яких вбачається, що платником є позивач; рахунками на оплату та платіжних документів про оплату за водопостачання, з яких також вбачається, що оплату здійснює позивач; договорами на охорону та на технічне обслуговування та спостереження з платіжними документами, які теж сплачувала позивач (при цьому слід зазначити, що договір на охорону від 01.04.2019р. № 19/13 також укладала позивач з понесенням всіх витрат одноособово, хоча відповідач був повідомлений останньою про його укладання та необхідність нести витрати листом від 06.04.2019р. (копія якого з копіями доказів поштового відправлення додані до позову); квитанціями про сплати послуг з косіння трави на спірному об`єкті тощо.

Відмова відповідача від несення витрат по утриманню спірного майна на думку заявниці, також створює загрозу приведення спірного майна в незадовільний стан та взагалі створює умови для звернення стягнення на зазначене майно в зв`язку з несплатою відповідачем ані податків на майно, ані комунальних платежів, на розсуд заявниці.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення, а саме заборони відповідачу розпоряджатися та користуватися спірним майном, як вважає заявниця, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглянувши заявлену вимогу та доводи заявника, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Теж саме передбачено п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд вважає, що вимоги не підлягають до задоволення, оскільки вжиття конкретних заходів забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогам та не несуть за собою наслідком ускладнення чи неможливості виконання рішення суду.

Також, суд вважає, що, оскільки, спірне майно не поділене в натурі, то дії відповідача по відношенню до цього майна не можуть зачіпати майнові права майна яке належить саме позивачки, оскільки на даний час не визначені реальні частки в цьому майні.

Крім того, вжиття даних заходів забезпечення позову перешкоджає відповідачу у вільному володінні та користуванні належним йому на праві приватної власності майном, що, на думку суду, є недопустимим.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 154, 260, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.О. Демочко