ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8129/19 Справа № 187/1017/19 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину неукладеним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину неукладеним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с. 10-11).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 03 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 15-19/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину неукладеним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с. 3-9).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження (а.с. 10-11).

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції прийшов до висновку, що в провадженні Петриківського районного суду вже розглядалась цивільна справа предметом спору якого був оспорюваний між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ), правочин який був укладений 10.05.2013 року (боргова розписка), за тими самими вимогами (визнання правочину недійсним), по якому мається судове рішення Петриківського районного суду від 11 жовтня 2018 року яке вступило в законну силу.

Проте, з даним висновком погодитись не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним (а.с. 23) Просила суд визнати письмовий правочин - боргову розписку, надану 10.05.2013 року нею відповідачці, недійсним як вчиненим під впливом насильства, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с. 25).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 25).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивач просить визнати письмовий правочин недійсним, як вчинений під впливом насильства, а не оспорює його на тій підставі, що грошові кошти насправді позивачем не отримувались, оскільки вказані обставини мають значення за наявності відповідної позовної вимоги щодо встановлення безгрошовості позики, тобто з метою визнання договору позики неукладеним відповідно до ст. 1051 ЦК України, та виходять за коло обставин, що мають значення для вирішення позовної вимоги, що розглядається судом. Суд при цьому не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. (а.с. 26).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року залишено без змін (а.с. 23-26).

Залишаючи без змін рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року Дніпровський апеляційний суд виходив з того, що доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи (а.с. 26).

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як на підставу недійсності правочину, що у позові з яким вона зверталась до суду у лютому посилалась на те, що він був вчинений під впливом насильства, а у позові з яким вона звернулась у липні 2019 року, посилається на встановлення безгрошовості даної позики, тобто визнання договору позики неукладеним, що нею не оспорювалось при розгляді попередньої справи.

Відповідно до ст. 186 ч. 1 п. 2 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Таким чином, судом першої інстанції при постановлені оскаржувальної ухвали суду не в повному обсязі враховано підстави з якими заявник звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Берсеньової Ольги Миколаївни - задовольнити.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров