Ухвала

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 754/10614/17

провадження № 61-386ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру,

встановив:

10 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у вищевказаній справі із пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченим статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просив поновити йому строк на касаційне оскарження. Зазначав, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримав 29 листопада 2018 року, проте пропустив строк на касаційне оскарження через несвоєчасне надання йому безоплатної правової допомоги.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 січня 2019 року указані причини пропуску строку визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із обґрунтуванням поважності причин його пропуску та наданням належних доказів на підтвердження цього, а також сплати судового збору.

На виконання вимог указаної ухвали суду касаційної інстанції 18 січня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла квитанція про сплату судового збору у необхідному розмірі і заява про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій, посилаючись на юридичну необізнаність та розірвання договору про надання правничої допомоги, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 21 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 надіслав касаційну скаргу на вищевказані судові рішення 10 січня 2019 року, тобто із пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали Касаційного цивільного суду від 18 січня 2019 року заявник не навів поважних причин для поновлення строку на касаційне оскарження. Причини, на які посилається заявник у заяві про поновлення строку, зокрема, юридична необізнаність та розірвання договору про надання правничої допомоги не можуть бути визнані поважними, оскільки не свідчать про існування об'єктивних перешкод для своєчасного подання касаційної скарги.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Оскільки заявником не наведено істотних причин пропуску строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень, які могли б свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав касаційну скаргу у передбачений законом строк, суд не вбачає підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель