Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/824/3981/19 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В позовній заяві містилось клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення у справі в зв'язку з відсутністю у неї будь-яких джерел доходів з 01.01.2016 року по теперішній час.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору відмовлено та залишено її позовну заяву без руху.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», про визнання недійсним договору купівлі-продажу визнано неподаною та повернуто позивачу в зв'язку із неусуненням нею встановлених їй недоліків.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем встановлені їй недоліки не усунуто, оскільки нею не сплачено судовий збір, у відстроченні сплати якого було відмовлено ухвалою судді від 26 листопада 2018 року.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, визначених пунктами даної частини.

В розумінні положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення сплати судового збору, так як і звільнення від його сплати, є правом суду, а не обов'язком.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 передбачено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК України (ст. 136 нині діючого Закону) єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, при вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору позивач повинен навести обставини та подати до суду відповідні докази на підтвердження факту їх існування.

Позивач при подачі позову надала суду довідку з Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про те, що у неї відсутній будь-який дохід, починаючи з 1 кварталу 2016 року та по 2 квартал 2018 року. Даній довідці суд першої інстанції, постановляючи 26 листопада 2018 року ухвалу, дав належну оцінку, та дійшовши висновку про її неналежність та недостатність в якості доказу, правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, реалізувавши надане йому процесуальним законом право. При цьому, в даній ухвалі позивачу було встановлено строк для усунення недоліків, в тому числі для сплати судового збору, які вона повинна була усунути для забезпечення можливості відкриття судом за її заявою провадження у справі. Однак, позивач ОСОБА_2 судовий збір за подачу до суду позову, як того вимагає процесуальний закон, не сплатила і вимоги ухвали не виконала.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач у строк, встановлений судом, не усунула недоліки позовної заяви, висновок суду про визнання позовної заяви неподаною та її повернення є законним та обґрунтованим. При цьому, правильним є посилання суду на те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на чому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992, відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Колегія при цьому враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В той же час, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги позивача ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядкудо Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: