Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/31443/15-ц

провадження № 61-23023 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Липкижитлосервіс», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», публічне акціонерне товариство «Київенерго», комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року у складі судді Цокол Л. І. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Липкижитлосервіс» (далі - КП УЖГ «Липкижитлосервіс»), комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - КП «КК ОЖФ Печерського району м. Києва»), публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр») про зобов`язання здійснити перерахунки за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1 і оплачує послуги з утримання будинків та прибудинкових територій і централізованого опалення.

Згідно з рахунком КП УЖГ «Липкижитлосервіс», в якому зазначені реквізити КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», станом на 30 червня 2014 року за ним рахується борг за послуги утримання будинків та прибудинкових територій й централізованого опалення у розмірі 3 869 грн 32 коп. Відповідачами щомісячні нарахування за послуги утримання будинку і прибудинкової території та централізованого опалення проводились за тарифами, які постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у справі за його позовом та позовом ОСОБА_2 про визнання розпоряджень незаконними з моменту їх прийняття, що набрала законної сили, визнано незаконними з моменту прийняття. Також вказаним судовим рішенням було визнано незаконними та не чинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації та розпорядження Київського міського голови щодо встановлення тарифів на послуги утримання будинку і прибудинкової території, централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води, а також централізованого опалення від 2007 року, 2009 року, 2010 року, 2011 року.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2006 року, що набрала законної сили, визнано незаконними та скасовано рішення Київської міської ради від 24 листопада 2005 року № 427/2888 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Києва», зобов`язано виконавчий орган Київської міської ради - Київську міську державну адміністрацію прийняти розпорядження про визначення виконавців житлово-комунальних послуг для мешканців багатоквартирних будинків згідно з Порядком визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року № 60. Проте це судове рішення не виконано, а, отже, виконавці послуг: КП УЖГ «Липкижитлосервіс», КП «КК ОЖФ Печерського району м. Києва», КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» юридично не існували до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», що набрав чинності 26 квітня 2014 року, унаслідок чого у КП УЖГ «Липкижитлосервіс» не було права вимоги до нього.

З 01 грудня 2006 року відповідачами нараховуються значно завищені суми до сплати за послуги утримання будинку і прибудинкової території та централізованого опалення, що не відповідають вимогам чинного законодавства. За послугу утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2015 року включно підлягають до сплати 1 256 грн 09 коп., за послугу централізованого опалення за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року - 1 652 грн 36 коп., а всього 2 908 грн 45 коп. До 01 червня 2009 року ним за послуги утримання будинку і прибудинкової території та централізованого опалення на розподільчий рахунок КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» було сплачено 2 030 грн 91 коп., а пізніше на рахунок КП УЖГ «Липкижитлосервіс» - 2 866 грн 81 коп. за старими тарифами, які були встановлені до 01 грудня 2006 року, наперед. Таким чином, позивач вважав, що за послуги утримання будинку і прибудинкової території станом на 01 липня 2015 року та централізованого опалення станом на 01 липня 2014 року переплата складає 1 989 грн 27 коп., а відповідачі незаконно нарахували йому борг.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд зобов`язати КП УЖГ «Липкижитлосервіс», КП «КК ОЖФ Печерського району м. Києва», КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр»здійснити по квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) помісячний перерахунок за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2015 року включно за послуги утримання будинку і прибудинкової території відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19 травні 2000 року № 748 «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкових територій в м. Києві»; зобов`язати відповідачів здійснити по зазначеній квартирі помісячний перерахунок за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року включно за послугу централізованого опалення відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14 жовтня 2003 року № 1907, яким внесені зміни і доповнення до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 червня 2002 року № 1245 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення»; зобов`язати КП УЖГ «Липкижитлосервіс», КП «КК ОЖФ Печерського району м. Києва» надати йому довідки про стан розрахунків по його квартирі з урахуванням проведених перерахунків: на 01 липня 2015 року - за послугу утримання будинку і прибудинкової території, на 01 липня 2014 року - за послугу централізованого опалення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 11 серпня 2010 року у Дніпровському районному суді м. Києва було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», третя особа - КП УЖГ «Липкижитлосервіс» про захист особистого немайнового права, в якій ОСОБА_1 посилався на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2006 року у справі № 2а-1405/06. Отже, про порушення свого права позивач дізнався ще у серпні 2010 року, а з цим позовом звернувся до суду 28 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності у частині вимог про здійснення помісячного перерахунку за період з 01 грудня 2006 року по 27 серпня 2012 року, про застосування якого просили відповідачі.

Договірні відносини між ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія», КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр»та ПАТ «Київенерго» відсутні. Крім того, КП «Керуюча компанія» відповідає за надання житлово-комунальних послуг позивачу лише з травня 2015 року, а з цієї дати послуги надавались за тарифами, визначеними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30 квітня 2015 року № 442. За період з травня 2015 року по вересень 2015 року за позивачем рахується заборгованість у розмірі 364 грн 50 коп., а, отже, правові підстави для проведення перерахунку за спожиті позивачем житлово-комунальні послуги КП «Керуюча компанія» за період з 28 серпня 2012 року по 30 червня 2015 року відсутні.

Розпорядження Київської міської державної адміністрації про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у період з 2007 року по 2009 рік визнавались недійсними. Проте, до позовних вимог ОСОБА_1 за цей період застосовано строк позовної давності, а починаючи з 2012 року розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якими встановлювались тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій незаконними не визнавались. Крім того, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ПАТ «Київенерго», починаючи з 30 вересня 2011 року здійснювались згідно з тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг.

З 30 вересня 2011 року під час розрахунку вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання ПАТ «Київенерго» використовуються тарифи, які встановлені не розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, а тарифи, встановлені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг. При цьому, тарифи Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг були чинними на момент здійснення розрахунків вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих ОСОБА_1 .

Таким чином, правові підстави для здійснення перерахунку вартості наданих у період з 28 серпня 2012 року по 30 червня 2014 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач про порушення свого права дізнався у серпні 2010 року, а з цим позовом звернувся до суду лише 28 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності у частині вимог про здійснення помісячного перерахунку за період з 01 грудня 2006 року по 27 серпня 2012 року, про застосування якого просили відповідачі.

Правові підстави для здійснення перерахунку вартості наданих у період з 28 серпня 2012 року по 30 червня 2014 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відсутні, оскільки з 30 вересня 2011 року під час розрахунку вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання ПАТ «Київенерго» використовуються тарифи, які встановлені не розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, а тарифи, встановлені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг, які були чинними на момент здійснення розрахунків вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за період з 01 грудня 2006 року по 31 травня 2009 року включно за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та централізованого опалення позивач щомісячно сплачував КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» за тарифами, які були визнані незаконними з моменту ухвалення постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року. Позовна давність переривалась шляхом звернення позивачем з відповідними адміністративними позовами.

Доводи осіб, які подали заперечення

У липні 2017 року ПАТ «Київенерго» подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. У зв`язку з прийняттям Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих ПАТ «Київенерго», починаючи з 30 вересня 2011 року, здійснювались згідно з тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг, тому посилання позивача на необґрунтованість фактично виконання вимог закону є безпідставними. Позивачем не враховано, що встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюється згідно з принципом відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво» (пункт З частини першої статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Вартість виробництва теплової енергії у 2006 році буде в рази відрізнятися від вартості виробництва теплової енергії у 2014 році, унаслідок чого вимоги про перерахунок тарифу на централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року за тарифами, встановленими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20 червня 2002 року суперечить нормам законодавства в сфері регулювання житлово-комунальних послуг.

У липні 2017 року КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Вимога позивача до виконавців житлово-комунальних послуг про здійснення йому перерахунку вартості спожитих послуг є незаконною.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/31443/15-ц з Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що 11 серпня 2010 року у Дніпровському районному суді м. Києва було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», третя особа - КП УЖГ «Липкижитлосервіс» про захист особистого немайнового права, в якій ОСОБА_1 посилався на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2006 року у справі № 2а-1405/06.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що позивач про порушення свого права дізнався ще у серпні 2010 року, а з цим позовом звернувся до суду лише 28 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, щодо застосування якого просили відповідачі у частині вимог про здійснення помісячного перерахунку за період з 01 грудня 2006 року по 27 серпня 2012 року.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем перервано строк позовної давності шляхом подачі відповідних адміністративних позовів безпідставні, так як пред`явленням позову переривається строк позовної давності лише з урахуванням суті позовних вимог, дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

У частинах першій та другій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що договірних відносин між ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія», КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та ПАТ «Київенерго»не виникало, так як КП «Керуюча компанія» відповідає за надання житлово-комунальних послуг позивачу лише з травня 2015 року, з вказаної дати послуги надавались за тарифами, визначеними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30 квітня 2015 року № 442. За період з травня 2015 року по вересень 2015 року за позивачем рахується заборгованість у розмірі 364 грн 50 коп., унаслідок чого правові підстави для проведення перерахунку за спожиті ОСОБА_1 житлово-комунальні послуги КП «Керуюча компанія» за період з 28 серпня 2012 року по 30 червня 2015 року відсутні. Починаючи з 2012 року розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якими встановлювались тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, незаконними не визнавались, а тому вищевказаними висновками спростовано доводи касаційної скарги у цій частині.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ПАТ «Київенерго» починаючи з 30 вересня 2011 року, здійснювались згідно з тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг. З 30 вересня 2011 року ПАТ «Київенерго» використовувались під час розрахунку вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання тарифи, які встановлені не розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, а тарифи, встановлені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг. При цьому, тарифи Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг були чинними на момент здійснення розрахунків вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що правові підстави для здійснення перерахунку вартості наданих позивачу у період з 28 серпня 2012 року по 30 червня 2014 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання відсутні.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник