ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/177/19Головуючий по першій інстанції Коваль А.Б.
Категорія: 311000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Уманської міської ради на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ліквідаційної комісії КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» та Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації, вказавши, що відповідно до наказу № 16/кл пар.3 від 08 липня 1998 року вона була зарахована на посаду зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки і працювала на цій посаді до декретної відпустки.

Вказувала, що 25 червня 2010 року, в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вона дізналась, що на сесії Уманської міської ради було прийнято рішення №2.23-58/5 «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської госпрозрахункової поліклініки» і на підставі цього рішення Уманським міським відділом охорони здоров`я було видано наказ № 103 від 21.07.2010 року «Про ліквідацію КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки», яким було створено та затверджено склад ліквідаційної комісії.

Питання про її звільнення із займаної посади зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки, ліквідаційною комісією не було вирішено і вона продовжує рахуватися на роботі ліквідованої поліклініки.

По закінченню відпустки по догляду за дитиною вона звернулась до ліквідаційної комісії, склад якої було затверджено наказом Уманського міського відділу охорони здоров`я із заявою про звільнення з займаної посади, у зв`язку з ліквідацією підприємства, але письмової відповіді на свою заяву про звільнення вона не отримала, начальник відділу охорони здоров`я повідомив, що вона має право звернутися за захистом своїх прав до суду.

Голова ліквідаційної комісії на її заяви повідомила, що при складанні списку працівників, які звільнились у зв`язку з ліквідацією підприємства, вона помилково не була включена до списку працівників, які звільняються, по вині головного лікаря поліклініки. Крім цієї відписки, заява по суті так і не була розглянута і рішення про її звільнення не було прийняте.

Враховуючи ті обставини, що засновником цього підприємства була Уманська міська рада вона звернулась за вирішенням зазначеного питання, а саме свого звільнення, до Уманської міської ради, але рішення також не було прийнято, а вона знову отримала відписку від 07.11.2017 року, що питання звільнення вирішує голова ліквідаційної комісії КП «Уманської міської госпрозрахункової поліклініки».

Після отриманої відповіді з Уманської міської ради, 17.11.2017 року вона звернулась із заявою про своє звільнення до начальника відділу охорони здоров`я, так як на цей час відсутній голова ліквідаційної комісії, а наказ про створення ліквідаційної комісії приймав відділ охорони здоров`я. З часу подачі заяви про звільнення пройшло три місяці, рішення ніяке не прийняте і відповіді на свою заяву вона не отримала.

Так, як відповідач по її заяві, не видав довідку про середньомісячну заробітну плату лікаря в КП Уманська міська госпрозрахункова поліклініка, тому вона самостійно зробила розрахунок заборгованості по заробітній платі, виходячи із мінімальної заробітної плати на 2018 рік - 3723 грн. Заборгованість комунального підприємства перед нею вважається з 11 січня 2018 року, тобто з часу закінчення відпустки по догляду за дитиною і до дня прийняття рішення судом по її позову та виконання рішення суду і ця сума приблизно складає (3723 грн. х 6) = 22338 грн.

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення про звільнення її із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 11.01.2018 року та зобов`язати Уманську міську раду внести відповідний запис в її трудову книжку; стягнути із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви, 17.01.2018 року і по день прийняття рішення про її звільнення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, звільнено ОСОБА_1 із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 11 січня 2018 року.

Зобов`язано Уманську міську раду Черкаської області внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1

Стягнуто із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради Черкаської області середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви (з 28.02.2018 року) і по день прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1

Стягнуто з Уманської міської ради Черкаської області на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням представник відповідача Уманської міської ради звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року та прийняти нове рішення за яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду винесено з грубим порушенням вимог матеріального та процесуального права, суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення трудового спору, не всебічно та неповно дослідив докази подані стороною відповідача, що призвело до недостовірності висновків обставинам справи.

Зауважив, що відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може здійснюватись у разі змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, що було витримано в порядку проведення ліквідаційної процедури КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка». Також посилається на те, що суд прийшов до невірного висновку посилаючись на ст.ст.184,179 КЗпП та зазначивши, що «…гарантії полягають в обов`язковому працевлаштуванні в разі звільнення зазначеної категорії працівників, у зв`язку із закінченням строку трудового договору та збереження за ним середньої заробітної плати…», що не відповідає фактичній дійсності, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.184 КЗпП визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 с.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Крім того, вважає, що судом при вирішенні даного спору невірно застосовано положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1994 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», в питанні вивільнення працівників з підстав ліквідації підприємства, установи, що не входить у сферу регулювання п.9 Постанови.

Окрім того, зазначає, що суд не вірно застосував вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП, оскільки ні, ліквідаційна комісія, ні Уманська міська рада, як засновник не порушили положення ст.ст.116, 117 КЗпП так як ОСОБА_1 на момент розгляду справи «де юре» перебувала на посаді «зубного» лікаря у ліквідованого підприємства. Також, суд не повинен був посилатись на п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства про працю», оскільки вона не може бути застосована при вирішенні вказаного спору, так, як на час розгляду справи ОСОБА_1 не є звільненою та перебуває на відповідній посаді.

Зазначає, що під час розгляду справи не було розглянуто питання доцільності та правового обґрунтування залучення Уманської міської ради в якості відповідача в даному провадженні, так як на даний час ліквідаційна комісія в порядку ст. 111 ЦК України припинила покладені на неї обов`язки, а КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» припинила своє існування, шляхом ліквідації, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тому вважає, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення суми заробітної плати з Уманської міськради, як засновника КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» та зобов`язання Уманську міську раду внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1 з підстав наявного статусу засновника комунального підприємства є безпідставним та таким які не мають правового підґрунтя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що аргументи викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, при цьому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи згідно наказу №16/кл пар.3 від 08.07.1998 р. ОСОБА_1 була зарахована на посаду зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки і працювала на цій посаді до декретної відпустки, що підтверджується записом з трудової книжки серії НОМЕР_1 .

На підставі рішення Уманської міської ради №2.23-58/5 від 25.06.2010 року «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської міської госпрозрахункової поліклініки», був виданий наказ відділу охорони здоров`я №103 від 21.07.2010 року «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської міської госпрозрахункової поліклініки» (а.с.10).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або реорганізації підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до частини 2 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

03 липня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення юридичної особи - КП Уманська міська госпрозрахункова поліклініка як юридичної особи припинено на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду, і засновником підприємства є Уманська міська рада (а.с.66).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонального попереджають не пізніше ніж за два місяці. У разі, якщо вивільнення є масовим, то відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів, що позивач належним чином була повідомлена про проведення процедури ліквідації Уманської міської госпрозрахункової поліклініки та те, що її було включено в обов`язковий список осіб про заплановане вивільнення працівників та не повідомлено службу зайнятості про її вивільнення.

Так, у відповіді відділу охорони здоров`я Уманської міської ради №515 від 22.09.2010 р. адресованої ОСОБА_1 зазначено, що при подачі адміністрацією госпрозрахункової поліклініки списку вивільнених працівників в Центр зайнятості населення вона не була звільнена і не включена в цей список, чим було допущено порушення вимог п.5 статті 49 КЗпП України. В цей період виникла заборгованість по оплаті лікарняного листа по вагітності і пологам, однак виплатити заборговані кошти є неможливим, так як КП Уманська госпрозрахункова поліклініка перебуває в стані ліквідації.

Аналогічний зміст має і відповідь на звернення ОСОБА_1 від 24.02.2012 р. за №111, в якій також вказано, що ситуація, яка склалася, зокрема і з позивачкою, виникла в зв`язку з порушенням головним лікарем госпрозрахункової поліклініки ОСОБА_2 порядку вивільнення працівників при ліквідації установи (а.с.12,13).

Зі змісту вказаних листів вбачається, що відділом охорони здоров`я Уманської міської ради були визнані допущені порушення вимог закону при здійсненні процедури ліквідації підприємства.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що у зв`язку з тим, що її заяви з проханням про звільнення її з роботи до цього часу не вирішені, її позбавлено права працевлаштуватися.

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до відділу охорони здоров`я Уманської міської ради з проханням звільнити її з посади зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки.

Відповідно до листа Уманської міської ради від 07.11.2017 року адресованого ОСОБА_1 , їй було надано відповідь на її заяву від 26.09.2017 року, та вказано, що розірвання трудової угоди при закритті Уманської госпрозрахункової поліклініки не відноситься до повноважень Уманської міської ради, оскільки управління справами підприємства займається ліквідаційна комісія.

Відомостей про те, що позивач зверталась до ліквідаційної комісії КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» матеріали справи не містять.

На час винесення рішення судом першої інстанції 03 липня 2018 року було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Комунального підприємства Уманська міська госпрозрахункова поліклініка.

Таким чином в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» було припинено.

Як видно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником вказаного комунального підприємства являється Уманська міська рада, органом управління являється також міська рада.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

За змістом частин першої - третьої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Оскільки засновником ліквідованого підприємства КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» є Уманська міська рада, саме її рішенням ліквідовано вказане підприємство, тому вона є належним відповідачем та несе відповідальність за борговими зобов`язаннями.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа №576/1821/16-ц.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Зі змісту п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до пункту 30 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення питання про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Зазначені вимоги закону дають підстави вважати, що в даній справі Уманська міська рада як засновник КП «Уманська міська госпрозрахункова» є належним відповідачем.

Отже, вирішуючи спір та встановивши, що КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» на час розгляду справи судом ліквідовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що міська рада як засновник повинна несе відповідальність за порушення трудових прав позивача.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, щодо дати звільнення позивача, а саме 11 січня 2018 року, тобто з часу закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Враховуючи те, що наказу про звільнення під час ліквідації підприємства видано не було, колегія суддів приходить до висновку, що слід вважати вірною датою звільнення позивача 03 липня 2018 року, тобто день ліквідації підприємства.

Також не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача про те, що Уманська міська рада у даній справі не може бути відповідачем, а тому з неї не можуть бути проведені стягнення сум заробітної плати, як засновника КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» та нею не може бути внесений відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1

Частиною 1 статті 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно п. 2.26., 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Проте, необґрунтованим вважає колегія суддів рішення суду першої інстанції в частині стягнення із засновника КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради Черкаської області середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви з 28.02.2018 року і по день прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 , так як суд при цьому не зазначив суму середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, та порядок нарахування, а також не погоджується з періодом стягнення.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи; в інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 КЗУпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до положень ст. 117 КЗУпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Виходячи з того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про заробітну плату позивача, а мінімальний її розмір на поточний рік встановлюється законодавством України, то колегія суддів вважає можливим здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 3 723 грн у відповідності до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», тобто на дату звільнення позивача з роботи 03.07.2018 року.

Таким чином на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 року по 26.09.2019 року та який становить 57 706, 50 грн. (виходячи із наступного розрахунку: (3723 грн х 2 міс. (травень, червень 2018 року)) : 40 роб. днів = 186, 15 грн х 310 роб. днів (за період з 03.07.2018 року по 26.09.2019 року) = 57 706, 50 грн.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги Уманської міської ради та скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Уманської міської ради Черкаської області - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації - задовольнити частково.

Зобов`язати Уманську міську раду Черкаської області звільнити ОСОБА_1 із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 03 липня 2018 року.

Зобов`язати Уманську міську раду Черкаської області зробити у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про її звільнення.

Стягнути з Уманської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57 706, 50 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів, передбачених чинним законодавством України.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

В.Д. Храпко

О.М. Новіков