Справа № 466/2627/16 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/113/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Кавацюка В.І. від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Управління державної реєстрації Львівської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року позов задоволено.Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, яка проведена рішенням реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гаталяк О.Г. 26 квітня 2007 року на підставі договору довічного утримання, який був укладений 20 квітня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. і зареєстрований в реєстрі за №1254.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 275, 60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає рішення незаконним та не обґрунтованим. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_2 зареєстрованого права власності на 2/5 частин житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами на вул. Малоголосківській у м. Львові, а відтак і порушення ним прав позивачів, оскільки станом на момент винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 не був власником вищевказаного майна. Крім цього, вказує на те, що приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 275,60 грн. судового збору, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимога про стягнення судових витрат на користь позивача не заявлялась.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 197, ч.1 ст. 11, ст. 10, ч.1 ст. 88 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ч.2 ст. 386 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що, - позивачі ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7) та ОСОБА_4 є рідними сестрою і братом та вони проживають в АДРЕСА_1 частин якого належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3 Раніше у вказаному будинку також проживав їх батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який до 20 квітня 2007 року був співвласником 2/5 частин цього будинку. На підставі договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між батьком позивачів - ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_2, рішенням реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гаталяк О.Г. 26 квітня 2007 року було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/5 частини зазначеного будинку за відповідачем ОСОБА_2 Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року в цивільній справі №1328/3677/12 зазначений договір довічного утримання, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. і зареєстрований в реєстрі за №1254, було визнано недійсним. Вказане рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року. 25 липня 2015 року позивачами було подано в Третю львівську державну нотаріальну контору заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька ОСОБА_7, а саме, на спадкове майно у вигляді є 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 Державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, про що 19 листопада 2015 року винесена відповідна постанова. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована тим, що ОСОБА_7 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому здійснити державну реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав неможливо, так як відповідно до п.10 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник повинен особисто подати заяву та пред'явити документ, що посвідчує його особу. Крім того, на даний час право власності на зазначену частину будинку згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2. З наведених в позовній заяві обставин та долучених до неї доказів випливає, що відповідач ОСОБА_2 не бажає подати заяву про скасування державної реєстрації його права власності на частину будинку АДРЕСА_1 Суд вважав, що наявність реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами на підставі договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року, який визнаний в судовому порядку недійсним, порушує спадкові права позивачів, а тому їх позов є підставним та таким. що підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред'явили в суд позов (з врахуванням заміни судом одного із відповідачів та залишенням частини позовних вимог без розгляду) до ОСОБА_2, Управління державної реєстрації Львівської міської ради,у якому просили ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначали про те, що ОСОБА_3, на праві приватної власності належить 3/5 частини будинку АДРЕСА_1 На підставі договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між їх батьком ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_2, рішенням реєстратора було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/5 частини зазначеного будинку за ОСОБА_2 Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року зазначений договір довічного утримання визнано недійсним. 25 липня 2015 року в Третю львівську державну нотаріальну контору ними було подано заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька. Спадковим майном є 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, про що 19 листопада 2015 року винесена відповідна постанова. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована тим, що ОСОБА_7 помер і ІНФОРМАЦІЯ_1 у тому здійснити державну реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав неможливо, так як відповідно до п.10 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник повинен особисто подати заяву та пред'явити документ, що посвідчує його особу. Крім того, на даний час право власності на зазначену частину будинку згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2, який не згідний подати заяву про скасування державної реєстрації його права власності.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7) та ОСОБА_4 є рідними сестрою і братом та вони проживають в будинку АДРЕСА_1 частин якого належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3

Раніше у вказаному будинку також проживав їх батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про смерть а.с. 6), який до 20 квітня 2007 року був співвласником 2/5 частин цього будинку.

Згідно договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між батьком позивачів - ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_2, рішенням реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гаталяк О.Г. 26 квітня 2007 року було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/5 частини зазначеного будинку за відповідачем ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року в цивільній справі зазначений договір довічного утримання було визнано недійсним та таке рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року та набрало законної сили (Т.1 а.с.7-8, 9-12).

19.11.2015 року Державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. було відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_7 помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому здійснити державну реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав неможливо, так як відповідно до п.10 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник повинен особисто подати заяву та пред'явити документ, що посвідчує його особу.

Право власності на зазначену частину будинку згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 реєстраційний номер 18361813, номер запису 5258, номер витягу 14390830 від 26.04.2007 року, що збігається з датою прийняття рішення про реєстрацію права власності (Т.1 а.с 16).

Враховуючи наведене слід вважати, що наявність реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами на підставі договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року, який визнаний в судовому порядку недійсним, порушує спадкові права позивачів, а тому судом першої інстанції підставно задоволено позовні вимоги з правильним посиланням на відповідні норми матеріального закону, що додаткового дублювання у рішенні суду апеляційної інстанції не потребує.

Враховуючи наведене, також, слід вважати, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.02.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра