Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 409/494/14-ц

провадження № 61-33852св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року, ухвалене колегією у складі: Коротенка Є. В., Коновалової В. А., Дронської І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову вказував, що 10 серпня 2013 року між ним та

ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 23, згідно з яким відповідач зобов`язався виготовити та встановити продукцію в кількості 11 одиниць (двері у зборі включно: дверні полотна, коробки, наличники) на загальну суму 40 367 грн.

Після встановлення продукції позивачем виявлені дефекти, які свідчать про неякісну продукцію, про що позивач повідомив відповідача, однак останнім недоліки продукції не усунуто.

За таких обставин просив суд розірвати договір № 23, укладений 10 вересня 2013 року між ним та відповідачем, стягнути із ФОП ОСОБА_2 сплачені за договором кошти в розмірі 40 367 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 року, постановленим у складі судді Максименко О. Ю., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір № 23, укладений 10 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, сплачену за договором у розмірі 40 367 грн, та відшкодовано моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій зазначив, що висновками експертів встановлено можливість використання дверей, однак недоліки порушують естетичний вигляд (продукція становить один естетичний комплекс), а відповідач не бажає усувати виявлені недоліки, тому суд дійшов висновку про розірвання укладеного між сторонами договору зі стягненням сплаченої за ним суми коштів на користь позивача.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведення позивачем факту завдання йому моральної шкоди діями відповідача. Також вважав, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн є завеликим, у зв`язку з чим зменшив суму відшкодування до 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено, рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з відсутні доказів істотних недоліків виготовленої ФОП ОСОБА_2 продукції

за договором № 23 від 10 серпня 2013 року, що з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» виключає можливість розірвання такого договору.

Також апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині повернення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про розірвання договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - адвокат Малик Д. О., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року та залишити в силі рішення ілокуракинського районного суду Луганської області від 23 травня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано матеріали цивільної справи № 409/494/14-ц з Білокуракинського районного суду Луганської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 409/494/14-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи містять докази наявності істотних недоліків виготовленої відповідачем продукції, які порушують естетичний вигляд єдиного комплексу, що з урахуванням положень статтею 8, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору та стягнення з відповідача коштів, сплачених позивачем на виконання цього договору.

Зазначав про недоведеність відповідачем того, що ним виготовлені двері належної якості, а виникнення недоліків сталось внаслідок порушення позивачем правил користування і неналежного їх зберігання.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують законних та обґрунтованих висновків апеляційного суду і не свідчать про неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення процесуального норм права.

Просив врахувати, що недоліки виявлені позивачем не є істотними, що підтверджено висновками двох судових експертиз від 26 червня 2015 року та

31 січня 2017 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 серпня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 23, відповідно до умов якого у відповідача виникло зобов`язання з виготовлення дерев`яних виробів згідно специфікації; установки виготовленої продукції за зазначеною у договорі адресою; доставки продукції; проведення вимірів. Замовник за даним договором сплачує виконавцю вартість робіт та послуг: виготовлення, покраска, монтаж

11 дверних блоків на суму 40 367 грн.

Із квитанції № 22 від 10 серпня 2013 року та № 58 від 11 грудня 2013 року, виданих ФОП ОСОБА_2 суди встановили, що останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти за вказаним договором.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 11 грудня 2013 року виконавець передав, а замовник прийняв наступні роботи: виготовлення дерев`яного блока (сосна) 11 штук, збір та врізка фурнітури на 11 дверних блоках, виготовлення наличника 20 комплектів, покриття виробу морілкою, монтаж дверного блока 11 штук. Підпис ОСОБА_1 в акті відсутній.

Суди встановили, що 14 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо виготовленого товару неналежної якості та вимагав прибуття відповідача для врегулювання питання заміни дефектних дверей.

13 березня 2014 року позивач вдруге звернувся до відповідача з претензією щодо виготовленого товару неналежної якості та вимагав повернення сплачених грошових коштів. При цьому, ОСОБА_1 посилався на положення частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також судами встановлено, що 24 березня 2014 року ФОП ОСОБА_2 надав заперечення на претензію, якими відмовив у її задоволенні.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2441 від 26 червня 2015 року суди встановили, що в дверних блоках, які встановлені в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , дійсно існують видимі дефекти. При цьому, вказані дефекти з технічної точки зору є такими, що використання цих дверних блоків, відповідно до їх цільового (функціонального) призначення можливе (допустиме). З технічної точки зору усунення наявних дефектів дверних блоків можливе.

Також суди встановили, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи № 21855/15-43 від 31 січня 2017 року дверні блоки, що виготовлені та встановлені в отворах стін житлового будинку АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_2 , на яких виявлені при проведенні обстеженні дефекти та пошкодження, знаходяться у задовільному стані, з технічної точки зору, придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.

Частиною чотирнадцятою статті 8 Закону визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону встановлено, що істотний

недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішення апеляційним судом, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивачем не доведено наявність істотних недоліків продукції виготовленої ФОП ОСОБА_2 за договором № 23 від 10 серпня 2013 року, апеляційний суд, вірно застосувавши вказані положення Закону, дотримавшись норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розірвання укладеного сторонами договору, і як наслідок стягнення на користь позивача коштів, сплачених за ним.

При цьому апеляційний суд встановив, що із позовними вимогами до

ФОП ОСОБА_2 щодо пропорційного зменшення ціни товару, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, відшкодування витрат на усунення недоліків товару ОСОБА_1 до суду не звертався.

Також апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що вказана вимога є похідною від вимог про розірвання договору та стягнення коштів, оскільки звертаючись із позовом про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 пов`язував її завдання саме з існуванням істотних недоліків виготовленої

ФОП ОСОБА_2 продукції, які не були доведені протягом судового розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що недоліки виготовленої відповідачем продукції порушують естетичний вигляд продукції, а тому є істотними, відхиляються касаційним судом, оскільки з урахуванням двох висновків експертів про те, що дверні блоки знаходяться у задовільному стані, придатні до експлуатації та усунення наявних дефектів з технічної точки зору можливе, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати вказані недоліки істотними, що виключає можливість розірвання договору, укладеного між сторонами з поверненням сплачених за ним грошових коштів на підставі статей 8, 10 Закону.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлених обставин справи. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта