Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/773/18
Провадження № 2/480/128/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
« 21» лютого 2019 р. Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді : Войнарівського М.М.
за участі секретаря : Трифонової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських потів України в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів,
На обґрунтування вимог позивач зазначив, що згідно наказу адміністрації Миколаївського морського порту №156/о від 23.03.2017року ОСОБА_1 звільнено з посади контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за скороченням штату. 13.12.2017року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до даного рішення останнього поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації та стягнуто з позивача на користь відповідача 46 817,71 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наказом адміністрації Миколаївського морського порту від 21.02.2018 № 83/о Відповідача поновлено на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Адміністрації з 23.03.2017,виплачено згідно Рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 817,71 грн. Згідно наказу Адміністрації від 22.02.2018 № 88/о Відповідача було звільнено з 07.03.2018року - за угодою сторін. Так, згідно п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП «АМПУ» на 2013-2018 роки, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та в пунктах 1, 2, 6 статті 40 КЗпП України, Адміністрація зобов'язується виплачувати працівникам адміністрації Миколаївського морського порту вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків. 23.03.2017 при звільненні, ОСОБА_1, йому було виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку 5 792,90 грн., а також понад зазначену суму Відповідачу, зокрема, було виплачено вихідну допомогу в сумі 11 585,80 грн. згідно з умовами п. 8.2.10 Колективного договору МФ ДП АМПУ на 2013-2018 роки, а всього виплачено 17 378,70 грн. вихідної допомоги. Проте, у зв'язку з поновленням на роботі ОСОБА_1 за Рішенням суду на думку позивача відпала підстава, на якій ним було набуто 11 585,80 грн., вихідної допомоги, а тому зазначені кошти зберігаються у Відповідача без достатньої правової підстави та до цього часу вказаних коштів Позивачу не повернуто. Вимогу позивача про повернення безпідставно набутих коштів відповідач проігнорував, а тому на думку позивача кошти повинні бути стягнуті в примусовому порядку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали пославшись на їх незаконність. Пояснивши, що виплата вихідної допомоги проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з його боку як набувача, ця допомога належала йому на законних підставах і про майбутнє поновлення на роботі він знати не міг. Тому ці кошти за будь-яких обставин не підлягають поверненню.
Заслухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Як встановлено судом, наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту «Про припинення трудового договору» №156/о від 23.03.2017 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, на підставі наказу начальника адміністрації від 17.01.2017 року №30 «Про внесення змін до штатного розпису». (а.с.9)
Рішенням Заводського райсуду м.Миколаєва від 13.12.2017 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму з 23.03.2017 року (а.с.10-12).
Позивач виконав рішення суду, видавши наказ від 21.02.2018 р. № 83/о про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.17).
Правовою підставою заявлених позивачем вимог є стаття 1212 ЦК України, за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України(зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.
Оскільки відповідно до статті 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується роботодавцем працівникові при припиненні з певних підстав трудового договору, суд вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є грошовою сумою, яка надається звільнюваній особі як засіб до існування на період пошуку нової роботи.
Враховуючи, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача, передбачені цивільним законом підстави для її повернення відсутні.
Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141,ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У позові Державного підприємства «Адміністрація морських потів України в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів -відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.
Суддя ОСОБА_4