Дата документу 20.02.2019 Справа № 336/7042/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7042/18 Головуючий у 1 інстанції: Марко Я.Р.
Провадження № 22-ц/807/1061/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці з усіма наявними на ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля марки Siara Tiba, 2014 року випуску, об'єм двигуна 1497 см.куб., кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на усунення недоліків позовної заяви, наявність в додатках оцінки нерухомого майна, неможливість проведення експертної оцінки вартості автомобіля, сплату судового збору, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 лютого 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала звіт чи акт про оцінку спірного майна, який складений суб'єктом оціночної діяльності, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості визначити вартість спірного майна та правильність визначення суми судового збору, що підлягає сплаті.

Проте, колегія суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 19 листопада 2018 року зазначив, зокрема, що позовна заява не містить ціни позову, до позовної заяви не долучено докази, які підтверджують дійсну вартість майна.

Як вбачається із тексту позовної заяви з усунутими недоліками від 20 грудня 2018 року, за формою і змістом вона відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, заява містить ціну позову, визначену позивачем в сумі 70251 грн., до позовної заяви долучено світлокопію договору купівлі-продажу будинку від 24 травня 2007 року, згідно з яким вартість спірного будинку складає 12251 грн., та роздруківка вартості автомобіля марки Siara Tiba, 2014 року випуску, з мережі Інтернет, згідно з якою вартість автомобіля складає 58000 грн.

За змістом ч.2 ст.176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Питання про характер правовідносин, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції", подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

В порушення зазначених вимог ЦПК України суд першої інстанції, маючи сумніви у відповідності зазначеною позивачем ціни позову дійсній вартості спірного майна, не визначив попередньо розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є обґрунтованими, а постановлену ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви у цій справі скасувати та справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: