ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6431/19
провадження № 2/753/5183/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 164 190 грн. 02 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. Зазначає, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2018 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року залишено без змін. Вказує, що стягненні рішенням суду грошові кошти вона отримала лише 14.02.2019 р. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання встановлене рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року, позивач, уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 113 766 грн. 81 коп., та 3 % річних - 16 864 грн. 74коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2019 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні, позов не визнав та заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2015 року в м. Києві на перехресті пр. Миру та пр. Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Kia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження, а її автомобіль було пошкоджено.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 164 190 грн. 02 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. (а.с.10-11)

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2018 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року залишено без змін. (а.с.12-15)

19.05.2017 р. постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 53971809 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року. (а.с.16)

08.02.2019 р. в рамках виконавчого провадження № 53971809, ОСОБА_3 сплатив на рахунок Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 202 860 грн. 02 коп., що підтверджується копією квитанції № від 08.02.2019 р. (а.с.73)

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13.02.2019 р. виконавче провадження закінчено, оскільки рішення суду виконано у повному обсязі. (а.с.75)

14.02.2019 р. позивач отримала на свій картковий рахунок грошові кошти в сумі 184 190 грн. 02 коп.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем сума 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення виконання зобов`язання, встановленого рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 р. складає 113 766 грн. 81 коп. - інфляційні втрати, 16 864 грн. 74 коп. - 3 % річних.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 03 квітня 2019 року (справа № 757/3725/15-ц, провадження № 61-12530св18).

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, період, з якого позивач розраховує прострочення виконання зобов`язання почався з 29.03.2015 р., тобто на наступний день після завдання шкоди, а закінчився 13.02.2019 р. - переддень отримання відповідачем грошових коштів.

Однак розрахунок позивача є помилковим та таким, що не відповідає фактичному моменту конкретизації змісту зобов`язання, оскільки конкретизація змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду відбулась 10.04.2018 р., а саме, коли рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, період прострочення виконання зобов`язання боржника почався 10.04.2018 р., а закінчився 08.02.2019 р. - датою сплати грошових коштів, тобто фактичним виконанням рішення суду.

З огляду на викладене, розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання повинен бути з 10.04.2018 р. по 07.02.2019 р.

Відповідно до розрахунку заборгованості за прострочення грошового зобов`язання з 10.04.2018 р. по 07.02.2019 р., правильність якого перевірена судом, сума інфляційних втрат складає 13 048 грн. 02 коп., розмір 3 % річних становить 4 602 грн. 23 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.05.2019 р. відповідач сплатив на рахунок позивача 3 % річних - 4 602 грн. 23 коп., та суму інфляційних втрат 13 048 грн. 02 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій №2734607 від 06.05.2019 р., №2627885 від 06.05.2019 р. (а.с.80)

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Як вбачається із позовної заяви, як на підставу своїх вимог позивач посилається на правильність розрахунку прострочення виконання зобов`язання з 29.03.2015 р. по 13.02.2019 р. та на обов`язок відповідача сплатити відповідні суми згідно цього розрахунку.

Позивач, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) що наданий ним розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання є вірним.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу суму інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, яка розрахована у відповідності із законодавством.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА