ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/13780/18

Провадження № 22-ц/818/2928/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, з апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Чередник В.Є., -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в обґрунтування якого зазначив, що з народження постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 та зареєстрований за вказаною адресою.

Посилаючись на те, що право власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Харківському міському бюро технічної інвентаризації не зареєстровано, протягом 70 років він відкрито, добросовісно та безперервно користується зазначеним домоволодінням, за власні кошти проводить в ньому поточні і капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, з урахуванням уточнених у лютому 2019 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок літера «А-1» з прибудовами А1-1, а, а2, а4 та з господарськими будівлями літери «Б», «б», «В», «Д», «Е», «З», «Г», «Ж», «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Чернівецький, 4.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на житловий будинок літера «А-1» з прибудовами А1-1, а, а2, а4 та з господарськими будівлями літери «Б», «б», «В», «Д», «Е», «З», «Г», «Ж», «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Чернівецький, 4.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а також у КП у «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано, отже будинок є самовільно побудованим, в експлуатацію не приймався, а тому відсутні передбачені ст. 344 ЦПК України підстави для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується виготовленим 21 травня 1988 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_4 технічного паспорту, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літера «А-1» 1928 року побудови з житловою побудовою «А1-1» 1985 року побудови, прибудовою літер «а» 1960 року побудови, ганку літера «а2» 1960 року побудови, тамбур літер «а4» 1985 року побудови та з господарських споруд: літньої кухні літера «Б» 1968 року побудови з прибудовою літера «б» 1975 року побудови, сараю літера «В» 1968 року побудови, сараю літера «Д» 1960 року побудови, сараю літера «Е» 1960 року побудови, льоху літера «Г» 1968 року побудови, вбиральні літера «Ж» 1960 року побудови, вбиральні літера «И» 1980 року побудови, навісу літера «К», огорож №4, 6, хвіртки №5, 7, ворота №8 1990-1991 року побудови, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 14 листопада 2018 року на замовлення ОСОБА_2 КП «ХМБТІ».

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 124553417 від 20.05.2017 року вбачається, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо вказаного обєкта нерухомості відсутні.

Згідно з відповіддю КП «ХМБТІ» № 3907104.11 від 28 березня 2018 року в матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 відомості про реєстрацію права власності станом на 31 грудня 2012 року відсутні, наявна інформація щодо проведення технічної інвентаризації станом на 1969 та 1988 роки за заявою матері позивача ОСОБА_5 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вселився до спірного домоволодіння у передбаченому законом порядку, заволодів домоволодінням добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком більше десяти років, експлуатує його та вживає необхідні заходи для його утримання в належному стані, інших осіб у будинку не зареєстровано та не проживає, на це майно не претендують інші особи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи із змісту підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, є добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства та означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно, а за таких обставин і з таких підстав,. які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі нерухомої чи рухомої, яка перебуває у володінні певної особи, для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Із будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що позивач зареєстрований за вказаною адресою з 1954 року.

Крім позивача у спірному домоволодінні проживали та були зареєстровані: 06.01.1950 року мати позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дружина позивача - ОСОБА_6 , яка була зареєстрована в будинку з 14.07.1960 року та знята з реєстрації у зв`язку зі смертю 07.02.2011 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; донька позивача - ОСОБА_7 , яка була зареєстрована з 29.01.1982 року та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син позивача - ОСОБА_8 , який був зареєстрований в будинку з 10.11.1989 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03.05.2006 року між позивачем та ВАТ «Харківміськгаз» укладено договір № про надання послуг з газопостачання до спірного будинку, відкрито на його імя особовий рахунок.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 вселився до спірного домоволодіння правомірно, заволодів домоволодінням добросовісно, володіє та користується будинком відкрито, безперервно, утримує його в належному стані.

У пункті 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Матеріали справи свідчать про те, що жодних дій уповноважені органи з приводу реєстрації державної чи комунальної власності на вказане майно не вчиняли. Зазначене не заперечується відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку в експлуатацію не введено, а тому є самочинним будівництвом, є безпідставними, оскільки нерухоме майно було побудовано до 1992 року, а чинним на той час законодавством процедури введення житлових будинків в експлуатацію передбачено не було.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий Р.М.Піддубний

Судді А.В.Котелевець

О.Ю. Тичкова