Справа № 482/1256/18
Номер провадження 2-з/482/1/2019
У Х В А Л А

про забезпечення позову

09 січня 2018року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Баранкевич В.О.,

за участю секретаря Андрусенко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2018року ОСОБА_1 звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності.

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що вона народилася в 1962 році в с.Троїцькому і з народження проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 є її матірю.

Коли позивач народилася то вона, її матір і батько ОСОБА_3, який помер в 2004 році проживали за вищевказаною адресою. Крім них у вищевказаному будинку жила бабуся позивача, мати відповідача - ОСОБА_4 .

Головою господарства була бабуся, вона працювала колгоспі ім. Калініна Новоодеського району Миколаївської області. Відповідно до чинного на той час законодавства їх господарство відносилось до типу колгоспного двору, так як у складі господарства був один член колгоспу. Отже позивач була членом колгоспного двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26. та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Позивач вказує, що станом на 15 квітня 1991року членами колгоспного двору за адресою вул. 8 березня в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області були ОСОБА_4, її донька та мати позивача ОСОБА_2 та позивач яка мала на той час прізвище Щербак.

Позивач посилається на те, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

ОСОБА_4 померла 06.07.1993року, спадкоємцем першої черги після її смерті відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була відповідач .

Позивач вказує, що відповідача мала успадкувати після смерті ОСОБА_4 лише 1/3 частину майна колгоспного двору оскільки спадкодавцю належала саме 1/3 частина домоволодіння, а по 1/3 частині належали позивачу та відповідачу.

Проте нещодавно позивач дізналася, що 25 лютого 1994 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері на весь житловий будинок №1 за адресою вул. 8 березня в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області.

Вищевикладені обставини змусили позивача звернутися із позовом про визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння.

08 січня 2019року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила з метою забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок №1 за адресою вул. 8 березня в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу відчуження відповідачем спірного будинку, що унеможливить виконання можливого рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позову про забезпечення якого просить ОСОБА_1, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов може забезпечуватись накладанням арешту на майно або кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.06р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з'ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, керуючись пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та враховуючи докази, надані заявником на підтвердження своїх вимог, інші докази у їх сукупності, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності, суд приходить до висновку, що у випадку відчуження відповідачем спірного житлового будинку існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення вищевказаного позову.

З'ясувавши обсяг позовних вимог, оцінивши спосіб і обсяг забезпечення позову про яке просить заявник, суд приходить до висновку, що вид і обєм забезпечення позову про яке просить ОСОБА_1 повністю відповідає її позовним вимогам і є співмірним з ними.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-157 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання не дійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності - задовольнити.

Вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок №1 за адресою вул. 8 Березня в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області, який належить ОСОБА_2.

Стягувач ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 56610, Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. 8 Березня, буд. №1.

Боржник ОСОБА_2, 01.04.1941року народження, РНОКПП не відомий, зареєстрована за адресою: 56610, Миколаївська область, Новоодеський район, с. Троїцьке, вул. 8 Березня, буд. №1

Строк предявлення даної ухвали до виконання - 3 роки.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом. Суддя: В.О.Баранкевич