КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/764/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шевченко Т.М.

Унікальний №752/4094/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою, скасування свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою, скасування свідоцтва про право власності.

З урахуванням уточнень, остаточно просила визнати незаконним проект землеустрою, виготовлений ТОВ «Стафед» щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2, для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки) площею 0,08732 га;

визнати незаконними та скасувати рішення Київської міської ради №205/205 від 18 вересня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 та авторинком «Чапаєвка») у Голосіївському районі м. Києва орієнтованою площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно із план-схемою (додаток до рішення) (К-21253) та рішення Київської міської ради №155/2058 від 08 жовтня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1»;

скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 47952987 від 19 листопада 2015 року, а саме земельну ділянку у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08732 га, власник ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилалась на те, що у 1947 році Чапаєвською сільською радою ії батькові ОСОБА_4 було виділено у користування земельну ділянку площею 0,31 га по АДРЕСА_2

Після смерті батька позивач успадкувала все належне йому майно, в тому числі житловий будинок 1920 року побудови, розташований на земельній ділянці площею 0,31 га по АДРЕСА_2

В подальшому позивач приватизувала частину земельної ділянки у розмірі 0,10 га, а решта залишилась в користуванні.

В червні 2011 року, за погодженням позивача, ОСОБА_3, звернувся до Київської міської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,31 га по АДРЕСА_2

Заява ОСОБА_3 була залишена по за увагою.

18 вересня 2014 року Київською міською радою було прийнято рішення № 205/205 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 та авторинком «Чапаєвка») у Голосіївському районі м. Києва орієнтованою площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно із план-схемою (додаток до рішення) (К-21253).

Згідно план-схеми та проекту землеустрою передбачалось здійснити відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, яка фактично перебувала в користуванні позивача та мала адресу: АДРЕСА_2

Позивач звертала увагу суду на те, що будь-яких повідомлень про визначення меж земельної ділянки в натурі вона не отримувала.

Фактично розроблення технічної документації було здійснено без встановлення таких межових знаків, оскільки частина спірної земельної ділянки, яка була відведена ОСОБА_2 обнесена парканом ще з 1920 року та на ній зведений фундамент.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Просив визнати протиправними дії ОСОБА_1 щодо створення перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_1 протягом одного місяця після набрання чинності рішенням суду усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 (площею 0,0832 га у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначені у проекті землеустрою) за адресою АДРЕСА_1 яка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 47952987 від 19 листопада 2015 року СТВ 195900 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер 47953625 від 19 листопада 2015 року ЕКМ №281234 належить ОСОБА_2, шляхом знесення самочинно збудованого паркану (інших будівель і споруд) та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,0832 га кадастровий номер НОМЕР_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на спірну земельну ділянку він отримав в порядку та у спосіб визначений чинним законодавством.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року по справі №752/6801/16-ц ОСОБА_5 було зобов'язано звільнити земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,021 га, 0,0013 га та 0,0273 га та повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний стан, шляхом звільнення їх від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили.

ОСОБА_2 наполягав, що встановленні в рішенні Голосіївського районного суду від 06 жовтня 2016 року фактичні обставини справи свідчать про відокремлення земельних ділянок сторін землями комунальної власності територіальної громади міста Києва.

ОСОБА_1 свідомо та протиправно створила перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою.

ОСОБА_2 наполягав, що в період розгляду Київською міською радою його клопотання про відведення земельної ділянки, ОСОБА_1 самовільно відокремила парканом належну йому земельну ділянку разом із суміжними землями, які використовувала раніше.

Будь-яких угод щодо можливості користування та забудови належної ОСОБА_2 земельної ділянки він з ОСОБА_1 не укладав, а тому всі дії останньої свідчать про фактичне не визнання нею його права використання належної йому земельної ділянки та створення перешкод у її використанні.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року в задоволенні первинного та зустрічного позовів було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині залишення без задоволення первинного позову, ОСОБА_1, 18 червня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин справи та їх неправильне встановлення, неповний розгляд позовних вимог та необґрунтованість відмови у залученні співвідповідача, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду в частині первісного позову скасувати та задовольнити первісний позов. Рішення в частині зустрічного позову залишити без змін.

Визнати незаконним проект землеустрою, виготовлений ТОВ «Стафед», щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08732 га.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було надано належної оцінки перебуванню спірної земельної ділянки у користуванні апелянта та розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва спору щодо даної ділянки.

Довідка КО «Інститут генерального плану м. Києва» на яку посилався суд першої інстанції є неналежним та недопустимим доказом, оскільки відомості щодо підстав та порядку її складання відсутні.

Покладена в основу оскаржуваного рішення довідка Головного управління Держземагентства у м. Києві №31-26-0.22-5862/2-15 від 21 квітня 2015 року, є неналежним доказом у справі.

Положеннями чинного законодавства обов'язку по реєстрації права користування земельною ділянкою, виділення якої біло здійснено майже 60 років назад та яка використовувалась відкрито за цільовим призначенням, не містить. Правового обґрунтування даному факту судом першої інстанції не надано.

Посилання суду першої інстанції на встановленість ряду обставин в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, є необґрунтованими, оскільки на підставі звернення ОСОБА_1 дане заочне рішення було скасовано.

Встановлення судом першої інстанції обставин щодо складання Департаментом земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради 24 грудня 2015 року актів по використанню ОСОБА_5 певними земельними ділянками, не може бути прийнято до уваги. Оскільки ОСОБА_5 не приймала участі у справі, предметом позову є саме порушене право користування земельною ділянкою апелянта, відносно якої будь-яких актів не складалось та порушень не виявлялось. Окрім того, під час складання даних актів ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_1 присутні не були та вони були виготовлені без фактичного виходу на місцевість.

Складений Департаментом земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради акт №3/07 від 30 січня 2015 року відносно використання земельної ділянки код НОМЕР_4 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у Голосіївському районі ОСОБА_6, не відповідає дійсності, а тому не може бути покладений в основу судового рішення як належний і допустимий доказ.

Користувачем даної земельної ділянки площею 0,31 га є саме апелянт, а тому будь-яких підстав для такого висновку, який міститься в акт №3/07 від 30 січня 2015 року, у Департаменту земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради не було.

Безпідставними та незрозумілими вважає апелянт, висновки суду першої інстанції щодо відсутності рішень Київської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність та/або користування, а також реєстрації такого права, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Рішення про передачу земельної ділянки в користування приймалось саме Чапаєвською сільською радою та не безпосередньо апелянту, а її батьку.

Твердження суду першої інстанції щодо неможливості перетину належних ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельних ділянок, а відтак і відсутність потреби у відповідному погодженні, не відповідає дійсним обставинам справи. ОСОБА_3 власної земельної ділянки не має, межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 не встановлювались.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції фактично визнав факт користування апелянтом на законних підставах земельною ділянкою площею понад 0,31 га, разом з іншими особами, які отримали від неї згоду на приватизацію. Дані обставини ґрунтуються виключно на припущеннях суду та поясненнях ОСОБА_2

Судом першої інстанції не були прийняті до уваги покази свідків щодо розміщення на спірній ділянці паркану, починаючи з моменту виділення її батьку апелянта.

Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року, на яку посилався уповноважений представник Київської міської ради та суд, є неналежною підставою для прийняття рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки рішення суду містило лише обов'язок по розгляду такого питання.

Поза увагою суду першої інстанції було залишено вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконним проекту землеустрою виготовленого ТОВ «Стафед» та безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про залучення його в якості співвідповідача.

Оскільки саме на підставі складеного ТОВ «Стафед» проекту землеустрою та нібито встановлених меж спірної земельної ділянки ОСОБА_2 було здійснено в подальшому її виділення, та з огляду на численні порушення з боку ТОВ «Стафед» така відмова суду першої інстанції була протиправною.

Перед прийняттям оскаржуваного рішення Київська міська рада повинна була пересвідчитись в існуванні правових підстав для передачі спірної земельної ділянки, не перебуванні її у законному користуванні інших осіб. Фактично відповідачем було здійснено незаконне вилучення земельної ділянки без повідомлення та погодження з апелянтом.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Київської міської Ради заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Департаменту земельних ресурсів заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що згідно з архівною довідкою Державного архіву Київської області від 13.04.2006 р. за № 06-27/Д-11 у документах архівного фонду "Чапаївська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області" у погоспордарських книгах виробничих показників господарств колгоспників за 1847-1949 р.р. значиться колгоспне господарство ОСОБА_4, за яким числилось всього присадибної зелі 0,32 (одиниця виміру не зазначена) і будинок побудований у 1920 р.

У сімейному стані зазначена дочка 1940 р. народження ОСОБА_7 позивач по справі (а.с.15)

Згідно довідки Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації Рада громадського територіального самоврядування МКР Чапаєвка від 11.08.2004 р. зазначено, що позивач дійсно зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 та користується присадибною земельною ділянкою за даною адресою в розмірі 0,34 га, яка була надана радгоспом "Хотівськи" зареєстрована в земельно-шнуровій книзі інд № 29, згідно інвентаризації в 1969 році та в 1993 р. (а.с. 16)

Зазначені копії документів звірені з оригіналами та посвідчені судом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі рішення Київської міської ради від 15.03.2007 р. № 345-5/1006 отримала державний акт від 01.06.2012 р. (НОМЕР_2), що посвідчує її право власності на ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,1 га. (а.с. 47-оборот)

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 01 березня 1989 р. позивачу на праві власності належить домоволодіння № 131 по вул. Бродовський в м. Києві.

Згідно з заявою від 13 жовтня 2014 р. ОСОБА_1 надала свою згоду на відведення земельної ділянки у власність під забудову із лишків земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 із виходом на вул. Бродівську 131-в в Голосіївському районі м. Києва ОСОБА_3 (а.с. 18)

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до Київського міського голови 01 червня 2012 р. про передачу у приватну власність земельну ділянку безоплатно 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки, на підставі скарги ОСОБА_8, від 31.10.2014 р. встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 огороджена металевим парканом, на ділянці розміщені будівлі та споруди. Орієнтовна площа огородженої земельної ділянки 0,27 га.

Згідно міського земельного кадастру частина огородженої земельної ділянки площею 1661,06 кв.м. обліковується за ОСОБА_1, ділянка площею 341,54 кв.м. обліковується як землі не надані у власність чи користування. Решта вказаної земельної ділянки орієнтовно площею 0,07 га., згідно земельного кадастру, не обліковується і не зареєстрована.

Рішень Київська міська Рада за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) не приймала, документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою не зареєстровані, в чому вбачається самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно з довідкою з державно статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 21.04.2015 р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 07.04.2015 р. щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Лазурна 50 у Голосіївському районі м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями вказана земельна ділянка обліковується як землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів.

Документи, що посвідчують право власності/користування на вказану земельну ділянку юридичним та фізичним особам у порядку встановленому Постановою КМУ від 09.09.2009 р. за № 1021 Головним управлінням Держкомзему у м. Києві до 01.01.2013 р. не реєструвалось.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.06.2013 р. ОСОБА_9 звернувся до Київської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Лазурній у Голосіївському районі м. Києва.

Рішенням Київської міської ради від 18.09.2014 р. № 205/205 ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Лазурній у Голосіївському районі м. Києва.

28 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Київської міської ради з заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0832 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Лазурній у Голосіївському районі м. Києва.

Київська міська рада, розглянувши клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на вул. Лазурній у Голосіївському районі м. Києва та додані документи, керуючись рішенням від 18.09.2014 р. № 205/205 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на АДРЕСА_3 та авторинком Чапаєвка) у Голосіївському районі м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на АДРЕСА_3 та авторинком Чапаєвка) у Голосіївському районі м. Києва, орієнтовною площею 0,10 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади м. Києва) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом - схемою (додаток до рішення) (К-21253). (а.с. 11 т.1)

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.10.2012 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 р., Київську міську раду зобов'язано розглянути на пленарному засіданні заяву ОСОБА_2 від 30.05.2012 р. вх. П-1052/14.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'кта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно довідки КО "Інститут генерального плану м. Києва" від 20.06.2012 р. № 03-663 ділянка відноситься до міських земель, не наданих у власність чи користування.

Згідно довідки Головного управління Держземагенства у м. Києві від 21.04.2015 р. № 31-26-0.22-5862/2-15 документи, що посвідчують право власності/користування на вказану земельну ділянку юридичним та фізичним особам у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. № 1021 Головним управлінням Держземагенства у м. Києві до 01.01.2013 р. не реєструвалися. (а.с. 91 т.1)

08.10.2015 р. Київська міська рада розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняла рішення від № 155/2058 "Про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на у Голосіївському районі м. Києва, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_3 та авторинком Чапаєвка) у Голосіївському районі м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа № А- 21625) та передала ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0832 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва. (а.с. 12 т.1)

Також судом першої інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2016 р. позов Київської міської ради до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,021 га 0,0013 га та 0,02736 га та повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення їх від будівель і споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Формування земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до зазначеної вище статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з статтею 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Підстави для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера передбачені статтею 21 зазначеного закону.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.01.2015 р. № 3/07, складеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проведено перевірку земельної ділянки по АДРЕСА_2 (код ділянки НОМЕР_4), яка використовується ОСОБА_6

Під час проведення перевірки встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_2 огороджена металевим парканом, на ділянці розміщені будівлі та споруди, які використовуються ОСОБА_6

Згідно міського земельного кадастру частина огородженої земельної ділянки, площею 1661,06 кв.м обліковується за ОСОБА_1

Частина огородженої земельної ділянки, площею 341,54 кв.м, обліковується як землі, не надані у власність чи користування, та земельна ділянка, орієнтовною площею 0,07 га, згідно міського земельного кадастру не обліковується та не зареєстрована, в чому вбачається самовільне зайняття земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га.

В матеріалах справи містяться витяги з ДЗК з додатками з кадастровими номерами земельних ділянок у масштабі 1:500, де опис меж, відстані між межовими знаками тощо.

Вбачається, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться поряд з північною стороною земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 опис меж якої встановлює, зокрема, що відтинок від пункту Г до пункту А межує з міськими землями, не наданими у власність чи користування. У витягу з ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 так само опис меж встановлює, що відтинок від пункту В до пункту Г межує з міськими землями, не наданими у власність чи користування.

Перетин земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 неможливий,тому відповідне погодження не потрібно.

Суд першої інстанції встановив, що документи доводять, що ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою площею 0,1 га (приватна власність), тобто повністю використала своє право на приватизацію у встановленому законодавством розмірі.

Фактично вона використовує (разом з іншими особами, які отримали її згоду щодо приватизації землі) більше ніж 0,31 га землі (що обнесені зовнішньою огорожею).

Суд першої інстанції встановив, що документально підтверджено, що позивач розпорядилася більше ніж 0,31 га землі (приватизувала 0,1 га + 0,2555 га - надала згоду щодо приватизації).

Згідно доданих до справи документів, ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку з числа земель комунальної власності територіальної громади м. Києва (вільну від забудови).

Надана йому земельна ділянка межує з землями, що не надані у власність чи користування, та землями загального користування. Перетин вказаних земельних ділянок неможливий.

Доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки перебуванню спірної земельної ділянки у користуванні апелянта та розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва спору щодо даної ділянки не можуть бути прийняти колегією суддів до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи документи підтверджують ту обставину, що права апелянта на земельну ділянку не порушені.

Доводи апелянта щодо того, що довідка КО «Інститут генерального плану м. Києва» є неналежним та недопустимим доказом, є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77,79 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст.78 суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Колегія суддів не встановила порушення порядку встановленого законом щодо одержання даного доказу.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив надані суду докази і дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Також колегія суддів вважає, що апелянт не навів належних підстав того, що довідка Головного управління Держземагентства у м. Києві №31-26-0.22-5862/2-15 від 21 квітня 2015 року, є неналежним доказом у справі, та не обгрунтував свій довід.

Згідно з матеріалами справи та наданими сторонами документами встановлено, що права позивача не порушені, та земельна ділянка передана ОСОБА_2 є власністю міської Ради. Зазначене сторона позивача нічим не спростувала, клопотань про призначення експертизи не заявляла, тому суд першої інстанції так як і колегія суддів виходив з наявних матеріалів та доказів.

Враховуючи викладене колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо посилання на доводи суду першої інстанції щодо обов'язкової реєстрації права користування на землю.

Також колегія суддів вважає не доведеним та таким що не заслуговує на увагу довід скарги щодо не належності та допустимості, та невідповідності дійсності наданого Київською міської Радою доказу складеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради акт №3/07 від 30 січня 2015 року відносно використання земельної ділянки код НОМЕР_4 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у Голосіївському районі ОСОБА_6

Крім письмових доводів апелянт не надає суду жодних доказів на їх підтвердження.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не прийняття судом першої інстанції до уваги показав свідків щодо розміщення на спірній ділянці паркану. Колегія суддів вважає, що данні обставини можуть бути доведені іншими засобами доказування, а саме відповідними документами.

Питання щодо неналежності прийнятого рішення Окружним адміністративним судом м. Києва від 30 жовтня 2012 року, колегія суддів не приймає до уваги оскільки існує певний порядок оскарження рішення суду з яким не згодна сторона. Якщо рішення набрало законної сили, то обставини викладені в ньому є встановленим фактом який не потребує доказування.

Доводи апелянта щодо незаконності проекту землеустрою виготовленого ТОВ «Стафед» та не пересвідченні Київської міської ради в існуванні правових підстав для передачі спірної земельної ділянки колегія суддів не приймає оскільки, крім своїх доводів апелянт не надав суду інших належних та об'єктивних доказів на заперечення позиції Київської міської ради, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з наявних в матеріалах справи доказів та встановлених ним обставин.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль