Житомирський апеляційний суд
Справа №272/343/18 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 272/343/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 8 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Карповця В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 2 лютого 2010 року померла її мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 а також присадибна земельна ділянка, яка знаходиться за вказаною адресою.

Позивач вказує, що за життя мати склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповідала їй та братові ОСОБА_3

ОСОБА_1 також зазначає, що окрім неї та брата, спадкоємцем є також їхня сестра ОСОБА_2, яка не визнає її право на спадкування після смерті матері.

На час відкриття спадщини вона не знала про наявність зазначеного заповіту, а дізналася про це лише у 2017 році, під час судового розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між нею та їхнім батьком ОСОБА_6

Отримавши 23 березня 2018 року копію заповіту вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив їй у вчиненні цієї нотаріальної дії.

Вказує, що відповідач приховувала від неї ту обставину, що мати склала заповіт, чинила їй перешкоди для прийняття спадщини за заповітом, що свідчить про наявність поважних причин, з яких вона пропустила строк для звернення до нотаріуса із відповідною заявою.

Огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 8 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове,- про задоволення позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що відповідач здійснювала догляд за батьком й мала доступ до документів, в тому числі й до даного заповіту, знала про нього, проте, бажаючи оформити спадкові права на все майно батьків лише на своє ім'я, умисно знищила оригінал заповіту та приховала від ОСОБА_1 ту обставину, що мати 24 березня 1997 року склала заповіт.

Відсутність у позивача інформації про заповіт, а також його оригіналу позбавила її можливості реалізувати свої спадкові права протягом встановленого строку.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що спадкова справа, заведена після смерті матері сторін із зазначенням прізвища ОСОБА_5 ( а не ОСОБА_7) стосується лише спадкування на земельну частку (пай) за заповітом, складеним 18 грудня 2003 року, та не має жодного відношення до спадкування за заповітом від 24 березня 1997 року, у якому здійснено розпорядження щодо всього майна.

Також вказує, що суд безпідставно послався на положення ст. 1254 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що позивачем не зазначено конкретно, які саме перешкоди чинились їй для своєчасного прийняття спадщини.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 було відомо про наявність заповіту матері, складеного на її користь. Оскільки на час смерті матері був живий їхній батько, останній успадкував майно дружини.

Окрім того, позивач подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.

Є безпідставним також й посилання позивача на ту обставину, що відсутність оригіналу заповіту позбавляє її можливості реалізувати спадкові права та є перешкодою для заведення спадкової справи після смерті матері. Так, спадкова справа заведена у встановленому законом порядку, а ОСОБА_1 не була позбавлена права отримати дублікат вказаного заповіту.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу. При цьому, представник ОСОБА_1 пояснив, що позивач не знала про заповіт матері, складений 24 березня 1997 року, й відповідно не вживала заходів для прийняття спадщини за заповітом на все майно. Внаслідок умисних дій ОСОБА_2, яка приховала від ОСОБА_1 наявність цього заповіту, остання пропустила строк для прийняття спадщини.

На думку ОСОБА_8 та її представника, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 2 лютого 2010 року померла мати сторін ОСОБА_5, дошлюбне прізвище якої було " Бугайчук".

Долучена до матеріалів справи копія заповіту, складеного ОСОБА_7 24 березня 1997 року, свідчить про те, що остання заповідала все належне їй на час смерті майно в рівних частках дітям: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області 24 березня 1997року та зареєстрований в реєстрі за №12.

23 березня 2018 року приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_7

Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1270 ЦК України).

За правилами ч.ч. 1 та 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки незнання позивача про наявність заповіту, складеного її матір'ю 24 березня 1997 року, не є об'єктивною, непереборною та істотною перешкодою, яка відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 також зазначила, що відповідач чинила їй перешкоди для прийняття спадщини, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Судом першої інстанції досліджувалась спадкова справа №326/2011, заведена Андрушівською державною нотаріальною конторою 8 вересня 2011 року до майна померлої ОСОБА_5

В матеріалах даної справи міститься заповіт, складений ОСОБА_5 18 грудня 2003 року, відповідно до якого належну їй на підставі державного акта НОМЕР_1 земельну ділянку ( пай) вона заповідала в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вказаний заповіт посвідчений секретарем Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області 18 грудня 2003 року.

7 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Андрушівської державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на земельну ділянку ( пай) після смерті їхньої матері.

8 вересня 2011 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області на ім'я чоловіка ОСОБА_5, - ОСОБА_6, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,5290 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Отже, матеріали справи свідчать, що за життя матір'ю сторін було складено два заповіти.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Таким чином, спадкодавець, склавши заповіт у 2003 році, виключила із спадкового майна, на яке вправі були претендувати спадкоємці за заповітом, складеним у 1997 році, земельну ділянку площею 4,5290 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. В іншій частині заповіт від 24 березня 1997 року залишився незмінним. Оскільки спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину, право на спадкування за законом одержав чоловік померлої ОСОБА_11

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Зміст даної норми свідчить, що відмова спадкоємця від прийняття спадщини повинна бути здійснена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, й така відмова не передбачає наявність будь-яких застережень та умов.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері поза межами строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Отже, зазначена відмова не призводить до правових наслідків, передбачених ст. 1275 ЦК України.

Разом з тим, вказана заява ОСОБА_1 розцінюється судом як доказ того, що остання не була позбавлена можливості реалізовувати свої спадкові права, в тому числі й у передбачений законом спосіб отримати інформацію про наявність заповіту.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених Андрушівським районним судом.

Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367, 368,374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4,залишити без задоволення, а рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 8 листопада 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року.