Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

В поданому позові позивач зазначив, що він з 27.09.2017 року, згідно договіру купівлі-продажу, являється власником квартири за № 2 у будинку за № 30 розташованої по вулиці Громової в м.Попасна, Луганської області. На даний час в квартирі з 2006 року залишилися зареєстрованими діти продавця : ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, після купівлі квартири позивачем, але на час купівлі квартири у 2017 році відповідачі по справі з 2014 року не мешкали в квартирі, особистих речей їх не має, ніяких дій по зняттю з реєстрації вони за чотири роки не здійснили. Позивач сам проживає у квартирі, та сам її утримує. При цьому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 участі в утриманні квартири не приймають.

На теперішній час позивач має намір звернутися за державною допомогою на покриття комунальних витрат, але відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, залишаючись зареєстрованими у квартирі позивача ОСОБА_1 у цьому йому перешкоджають. Тобто створюють йому перешкоди у праві користування власністю.

За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом.

За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв'язку з тим, що відповідачі тривалий час, більше 4 років не проживають по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов'язків по оплаті комунальних послуг не несуть.

До початку розгляду справи позивач надав заяву та просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні не з* явився, також надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засіданні не з* явився, також надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не являється членом сім"ї позивача.

Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідност.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ст.72 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

До цього ж, суд, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи положення п.33 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - згідно якої: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Враховуючи зазначені вище правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю , а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками.

Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та іншими особами, що не є членами його сім"ї - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють захист права власності шляхом усунення порушення права, не пов"язаних із позбавленням володіння , які викладені вище.

Також, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім'ї.

Із наданих письмових доказів судом встановлено.

Позивач дійсно є власником квартири за № 2 у будинку за № 30, яка розташована по вул.Громової в м.Попасна, Луганської області, що підтверджується копією договіру купівлі-продажу серія НМІ 631223 (а.с.4)., копії державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер № 238 (а.с.5).

Відповідно до копії з домової книги у квартирі № 2 будинку за № 30, яка розташована по вул.Громової у м.Попасна, Луганської області, окрім позивача, зареєстровані родичі колишнього власника позивача відповідачі по справі ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Також судом встановлено, що відповідачі не мешкають за місцем своєї реєстрації з 2014 року тобто майже 4 роки, спільного майна вони з позивачем не мають і спільного господарства не ведуть, що підтверджується відповідними доказами Актом обстеження житлово-побутових умов, який був складений депутатом Попаснянської міської ради ОСОБА_4 у присутності сусідів позивача гр.ОСОБА_5 та гр..ОСОБА_6 (а.с.10).

Тобто судом встановлено, що ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не є членами сім'ї позивача.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про те, що гр.. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр.. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратили право користування належною позивачу квартирою.

При цьому судом враховується, що ухилення відповідачів від добровільного зняття з реєстраційного обліку дійсно негативно впливає на матеріальний стан позивача, який змушений нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що прав передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у відповідачів не виникає, оскільки позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обовязки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутній у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

Також суд враховує той факт, що відповідач визнав даний позов, в добровільному порядку та надав суду відповідну заяву.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідачі ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, не мешкає в квартирі № 2 у будинку за № 30 розташованої за адресою: Луганська область, м.Попасна, вул. Громової, тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повиненні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені строки без поважних причин, тому що їх реєстрація в зазначеному житловому будинку позивача є перешкодою для позивача щодо володіння, користування, розпоряджання своїм майном.

На підставі викладеного, на підставі ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 317, 319, 391, 405 ЦК України, положень Конституції України, Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст.ст.ст.10, 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 12 грудня 1989 року народжегння, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за № 2 у будинку за № 30, розташованої за адресою: вул. Громової, м.Попасна, Луганської області.

Визнати ОСОБА_3, 06 серпня 1994 року народжегння, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за № 2 у будинку за № 30, розташованої за адресою: вул. Громової, м.Попасна, Луганської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя : А.В.Архипенко