КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/817/18
Головуючий у першій інстанції - Мицик Ю.С.
Номер провадження № 22-ц/824/2875/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., ФінагеєваВ.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 28050,00 грн., кошти за невикористану щорічну відпустку у розмірі 1896,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в період з 01.07.2016 р. по 30.06.2017 р. він працював в ТОВ «РАДА 5» на посаді комерційного директора за сумісництвом. Згідно із домовленістю відповідач мав виплачувати позивачу заробітну плату на картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в АТ «УкрСиббанк». За вказаний період відповідач мав сплатити позивачу заробітну плату в розмірі 28050 грн., однак після того як позивач отримав виписку з банку у січні 2018 році, з'ясувалося, що заробітна плата йому перерахована не була. Крім того, відповідачем не була оплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1896,24 грн. Тому, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилався на те, що судом при розгляді справи не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, а саме те, що допустимими доказами факту перерахування грошових коштів можуть бути лише платіжні доручення, тому відомості про нарахування заробітної плати так само як і наданий відповідачем лист з банку не відповідають вимогам допустимості, тому що надані платіжні доручення не дають змоги достовірно встановити факт виплати заробітної плати.

ТОВ "Рада 5" в особі виконуючого обов'язки генерального директора ОСОБА_6 подало відзив на апеляційну скаргу, проте доводи вказаного відзиву не приймаються судом, оскільки відсутній доказ його направлення учасникам справи, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_5 був прийнятий на роботу в ТОВ «Рада 5» на посаду комерційного директора за сумісництвом з 01.07.2016 р. з випробувальним терміном на три місяці, на підставі наказу № 19-к від 30.06.2016 р. (а.с.40,т.1).

У період з 01.07.2016 р. по 01.12.2016 р. посадовий оклад позивача складав 1450,00 грн., а з 01.12.2016 р. - 1600,00 грн.

29.12.2016 р. був виданий наказ № 46-к про введення в дію штатного розпису з 01.01.2017 р., згідно якого посадовий оклад позивача складав 3200,00 грн.

Згідно з домовленістю ОСОБА_5 з відповідачем заробітна плата мала виплачуватися на картковий рахунок позивача НОМЕР_1, відкритий у АТ "УкрСиббанк".

Відповідно до наказу від 09.06.2017 р. № 20-к ОСОБА_5 було звільнено з посади комерційного директора за сумісництвом з 30.06.2017 р. на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), з виплатою компенсації за 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки (а.с.53,т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідач сплатив позивачу суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку за період перебування останнього на посаді комерційного директора у повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення такої заборгованості.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Тобто, зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

В силу вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. При укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (стаття 29, 30 ЗУ "Про оплату праці").

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів, а частина 1 та 2, ст. 6 цього ж Закону України наголошує, що основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, факт виплати заробітної плати позивачу за період з липня 2016 року по травень 2017 року підтверджується бухгалтерськими відомостями про нарахування коштів за весь час його роботи з зазначенням виду виплат: заробітна плата та аванс (а.с.55-77,т.1) та платіжними дорученнями (а.с.188-204,т1).

Згідно листа АТ "УкрСиббанк" від 23.08.2018 р. № 09/47836 вбачається, що за період з 12.08.2016 р. по 30.06.2017 р. з рахунку ТОВ "Рада 5" на рахунок ОСОБА_5 була перерахована загальна сума коштів в розмірі 19710,00 грн. Крім того, цим же листом повідомлено ОСОБА_5 про те, що через особливості налаштувань у програмному забезпеченні Банку нарахування заробітної плати на його картковий рахунок у виписці формується некоректно, тобто надана виписка від 01.08.2018 містить невірну інформацію. Також повідомлено, що Банк не має змоги внести корегування в реквізити зарахованих платежів та відобразити їх у виписці (а.с.14,т2).

Згідно акту про відсутність працівника на робочому місці від 16.05.2017 р. комерційний директор ОСОБА_5 був відсутній на роботі без поважних причин, протягом усього робочого дня (а.с.187,т.1).

Повідомленням від 16.05.2017 р. за підписом в.о. генерального директора ТОВ "Рада-5" вказаний акт було направлено на адресу місця реєстрації позивача для ознайомлення з проханням надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці (а.с.143,т.1).

У службовій записці помічника ген. директора ОСОБА_7 зазначено, що у поштовому відділені №68 ПАТ "Укрпошта" їй було відмовлено у прийнятті листів, оскільки ПАТ "Укрпошта" не здійснює діяльність на тимчасово окупованій території міста Донецька (а.с.110,т.1).

Згідно актів про відсутність працівника на робочому місці за період з 17.05.2017 р. по 31.05.2017 р. комерційний директор ОСОБА_5 також був відсутній протягом усього робочого дня без поважних причин на робочому місці (а.с.176-186,т.1).

Повідомленням від 01.06.2017 р. за підписом в.о. генерального директора ТОВ "Рада-5" вказані акти було направлено на адресу місця реєстрації позивача для ознайомлення з проханням надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці (а.с.17,т.1).

У службовій записці помічника ген. директора ОСОБА_7 зазначено, що у поштовому відділені № 68 ПАТ "Укрпошта" їй було відмовлено у прийнятті листів, оскільки ПАТ "Укрпошта" не здійснює діяльність на тимчасово окупованій території міста Донецька (а.с.109,т.1).

Відповідно до актів про відсутність працівника на робочому місці за червень 2017, комерційний директор ОСОБА_5 був відсутній протягом усього робочого дня без поважних причин (а.с.11-130,т.1).

Облік робочого часу ведеться відповідальною особою, яка складає табель обліку робочого часу, а з табелів обліку робочого часу наданих до матеріалів справи вбачається, що позивач був відсутній на роботі (а.с.99-102,т.1).

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" передбачено право працівника на виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки у разі звільнення.

Відповідно до Наказу № 20-к від 09.06.2017 р. ОСОБА_5, згідно відомості нарахування коштів № 159, 30.06.2017 р. була перерахована на картку компенсація за невикористану відпустку в сумі 1 251,35 грн. (а.с.55,т.1), що також підтверджується платіжним дорученням № 160 від 30.06.2017 р. (а.с.204,т.1).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що відповідач надав суду відомості нарахування заробітної плати позивачу за спірний період, а саме відповіді-листи ПАТ "УкрСиббанк" №09/40898 від 04.07.2018 р. та №09/47836 та від 23.08.2018 р. про зарахування коштів у вигляді заробітної плати на картковий рахунок позивача. Позивач, у свою чергу, ніяким чином не спростував надану інформацію, не скаржився на дії Банку.

Отже ТОВ "Рада-5" дотрималося трудового законодавства та ЗУ "Про оплату праці" та не порушило права позивача, а останнім не надано та не доведено належними доказами невиконання вимог трудових зобов'язань відповідачем, тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції та не можуть свідчити про його не законність, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року без змін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 5, 6, 15 Закону України "Про оплату праці",ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 12, 76-81, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв