Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/22580/15-ц

провадження № 61-32457св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року в складі судді: Цокол Л. І., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Усика Г. І., Ратнікової В. М., Невідомої Т. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О. О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д. Б. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Первісний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1994 року.

ОСОБА_1 вказувала, що маючи проблеми зі здоров`ям, вона разом з донькою на початку 2014 року переїхала до своїх родичів у м. Кіровоград, а повернувшись додому у 2015 року виявила заміненими дверні замки у квартирі та проживаючих у ній сторонніх людей, від яких дізналася, що вона нібито продала свою квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2012 року. Крім того їй стало відомо, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року її та доньку ОСОБА_4 виселено з цього житлового приміщення. відчуження квартири, яка є її єдиним житлом відбулося без її волевиявлення та отримання грошових коштів.

ОСОБА_1 , з урахуванням збільшення позовних вимог, просила визнати недійсним:

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 листопада 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С.;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 24 квітня 2015 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований у реєстрі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко Д. Б.

У травні 2016 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони досягли домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується в тому числі, і розпискою ОСОБА_1 про передачу їй грошових коштів у розмірі 480 000,00 грн, а також щодо подальшої передачі цієї квартири ОСОБА_1 в оренду, вартістю 825 доларів США, строком на 6 місяців, до 20 травня 2013 року. ОСОБА_1 у зазначений строк квартиру не звільнила, зобов`язань щодо сплати орендних платежів не виконала та була виселена в примусовому порядку на підставі рішення суду 19 серпня 2014 року.

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди у розмірі 17 325 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 440 958,93 грн.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Скляр О. С., приватний нотаріус Клименко Д. Б., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження користування ОСОБА_1 житловим приміщенням понад строки визначені нею в розписці. позивачем за зустрічними вимогами ОСОБА_2 не було доведено обставин на які вони посилались в обґрунтування своїх вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

При відмові в задоволенні первісного позову суди вважали, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в обґрунтування своїх вимог обставин щодо помилки чи обману з боку відповідача ОСОБА_2 під час укладення правочину щодо відчуження належної їй нерухомості. ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів на підтвердження її доводів про укладення договору купівлі-продажу під впливом обману з боку відповідача чи внаслідок її помилки, зокрема доказів щодо укладення між нею та відповідачем договору позики, на гарантування повернення грошових коштів за яким, за її твердженням, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Та обставина, що продаж квартири вчинено за 480 000 грн не може вважатись помилкою чи обманом, оскільки сторони визначили вартість житла за домовленістю, та з урахуванням висновку про його вартість наданого суб`єктом оціночної діяльності. Волевиявлення позивача ОСОБА_1 підтверджується наданими нею для укладення правочину, включаючи правовстановлючими документами, а також її власним підписом, справжність якого підтверджується висновком експертів від 22 листопада 2016 року.

При відхиленні доводів апеляційної скарги апеляційної скарги ОСОБА_1 . апеляційний суд вказав, що первісно ОСОБА_1 взагалі заперечувала укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, а після проведення судової почеркознавчої експертизи стверджувала, що укладення відбулося під впливом обману відповідача та її помилки, а також посилалась на безгрошовість відчуження квартири. Згідно пунктів 1, 7 договору купівлі-продажу, продавець (позивач) підтверджує, що вона розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушування, як фізичного так і морального, передає у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 та оплачує її вартість за ціною та в порядку визначеному договором, а підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін, та про одержання продавцем повного розрахунку за продану квартиру у сумі, що вказана в пункті 4 цього договору (480 000,00 грн), і відсутність матеріальних претензій до покупця. Тому колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про проведення у справі почеркознавчої експертизи розписок від 20 листопада 2012 року про отримання нею 480 000,00 грн за договором купівлі-продажу та про взяття зазначеної квартири в оренду. При цьому колегія суддів також ураховувала, що в суді першої інстанції позивач не оспорювала складання нею розписки про оренду квартири та свій підпис. Стосовно відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про виклик та допит як свідка приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. для надання пояснень щодо обставин укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, то колегія суддів вважала, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення приватного нотаріуса Скляр О.С., які відповідно до статті 64 ЦПК України є письмовими доказами, і яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку за правилами статті 212 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала через представника ОСОБА_5 касаційну скаргу, в якій просила оскаржені рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та передати в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 вказувалися обставини щодо помилки та обману внаслідок ціленаправлених та незаконних дій ОСОБА_2 Під час судових розглядів не підтверджено, що ОСОБА_1 отримала 480 000 грн за продаж квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2011 року. Приватний нотаріус Скляр О. С. не надала будь-яких пояснень в частині передачі та отримання ОСОБА_1 коштів за продаж квартири. Суди не з`ясували мотиви укладення договору купівлі-продажу від 20 листопада 2011 року та дійсні наміри і домовленості сторін.

Суди не врахували, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність агентства зі стягнення платежів і бюро кредитних історій, а також надання інших фінансових послуг. Крім того, дізнавшись про те, що ОСОБА_1 намагається оспорювати договір купівлі-продажу, ОСОБА_2 терміново здійснив відчуження спірного майна через п`ять днів.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 20 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Згідно розписок від 20 листопада 2012 року, складених від імені ОСОБА_1 цього ж дня нею за договором купівлі-продажу отримано від ОСОБА_2 480 000 грн, а також отримано в оренду квартиру АДРЕСА_1 на строк шість місяців до 20 травня 2013 року за 825 доларів США.

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №13634/13635/16-32 від 22 листопада 2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні записи « ОСОБА_1 » у розділі «Підписи сторін» у рядку «Продавець» у примірниках договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 20 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. за №3054 (примірник нотаріуса та примірник покупця ОСОБА_2 ), а також підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис «ОСОБА_1» у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії», номер нотаріальної дії №3054, дата вчинення нотаріальної дії 20 листопада 2012 року у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за 2012 рік, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні записи « ОСОБА_1 » у розділі «Підписи сторін» у рядку «Продавець» у примірниках договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 20 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за № 3054 (примірник нотаріуса та примірник покупця ОСОБА_2 ), виконані ОСОБА_1 Підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис «ОСОБА_1» у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», номер нотаріальної дії № 3054, дата вчинення нотаріальної дії 20 листопада 2012 року у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. за 2012 рік, виконані ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в обґрунтування своїх вимог обставин щодо помилки чи обману з боку відповідача ОСОБА_2 під час укладення правочину щодо відчуження належної їй нерухомості. ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів на підтвердження її доводів про укладення договору купівлі-продажу під впливом обману з боку відповідача чи внаслідок її помилки, зокрема доказів щодо укладення між нею та відповідачем договору позики, на гарантування повернення грошових коштів за яким, за її твердженням, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Та обставина, що продаж квартири вчинено за 480 000 грн не може вважатись помилкою чи обманом, оскільки сторони визначили вартість житла за домовленістю, та з урахуванням висновку про його вартість наданого суб`єктом оціночної діяльності.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні первісного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судові рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков