ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5560/19 Справа № 179/440/18 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_2 та він є єдиним спадкоємцем другої черги, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 інші спадкоємці не зверталися.

Його брат був членом КДСП «За мир» Магдалинівського району Дніпропетровської області та його було внесено до списків пайщиків, що додаються до Державного акту на право колективної власності на землю КДСП «За мир» за № 345.

Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «За мир» було видано 05 грудня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 372, але сертифікат на земельну частку (пай) його брату не видавали.

Вважає, що має право на земельну частку (пай) в КДСП «За мир» в порядку спадкування за законом, так як на момент отримання господарством Державного акту на право колективної власності на землю його брат працював в ньому і залишався членом зазначеного підприємства. З огляду на зазначене, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,75 умовних кадастрових гектар в порядку спадкування за законом.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на отримання земельної частки (паю) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів, на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, як колишнього члена КДСП «За мир», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Зобов`язано Магдалинівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 у власність земельної частки (паю) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області чи іншої земельної ділянки на території Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Не погодившись з таким рішенням, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів того, що брат позивача був членом КДСП «За мир» на час отримання підприємством Державного акту на право колективної власності на землю. Крім того, докази фактичного прийняття позивачем спадщини або звернення до нотаріуса з відповідною заявою також відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 внесений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «За мир» за № 345 (а.с. 9).

Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «За мир» було надано 05 грудня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 372 (а.с.8).

Із повідомлення відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області вбачається, що в КДСП «За мир», розмір земельного паю становить 5.75 умовних кадастрових гектарів.

ОСОБА_2 є братом позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а. с. 5-6)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був членом КДСП «За мир» та включений до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), який додано до Державного акту на право колективної власності на землю КДСП «За мир», а позивач є спадкоємцем другої черги ОСОБА_2 , тому має право на спадкування земельного паю за законом.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Так, право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст.13,14), Земельного кодексу України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116, 122, 123 ЗК України), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про фермерське господарство», Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність могли бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України у п. 24 постанови Пленуму № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Так, Верховний Суд України в постанові Пленуму № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз`яснив, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Водночас, всупереч вимог ст. 51 ЦПК України, до участі у розгляді даної справи не залучалось в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що позбавило його можливості своєчасно встановити факт наявності вказаного рішення та оскаржити його з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.

Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці 5 ч.1 ст.1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Так, в матеріалах справи міститься Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «За мир», зі змісту якого вбачається, що він виданий підприємству 05.12.1996 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 372.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 включений до списку громадян - членів КСП «За мир», який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю за № 345.

Разом з тим, матеріали справи не містять копії трудової книжки брата позивача або протоколу загальних зборів КДСП «За мир», якими мав підтверджуватися факт прийняття ОСОБА_2 в члени КДСП відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та перебування його в членах цього КДСП на час отримання підприємством вказаного Державного акту.

Натомість, згідно листу Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 42-532/0/304-18 від 27.03.2018, у протоколах загальних зборів та протоколах засідань правління КДСП «За мир» відсутня інформації про прийняття ОСОБА_2 в члени та звільнення з членів КДСП «За мир» за 1992-1997 роки (а.с.21).

Зазначене унеможливлює спадкування позивачем у порядку ст. 1218, 1262 ЦК України права на отримання земельної частки (паю), оскільки таке право не належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Встановлено та не заперечується позивачем, що ОСОБА_2 за життя сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримував.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини, відповідно до ч.2. ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або оголошення її померлою.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами (Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року), визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз' яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів фактичного прийняття позивачем спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України після померлого ОСОБА_2 , а також доказів звернення позивача до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (а.с.18), звернення до суду з указаним позов є передчасним, що є окремою правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно положень ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова