КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/924/18 Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/539/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступника всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», на рішення Сквирського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від 13 березня 2013 року.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк", місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , 3848,74 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 13.03.2013. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, - 138,49 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить змінити рішення Сквирського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року, посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові в частині стягнення з відповідача заборгованості з процентів, пені та штрафів, не врахувавши, що між сторонами існують кредитні зобов?язання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві.

У судовому засіданні представник позивача Штронда А.М . підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 13 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви, за умовами якої останній отримав кредит у розмірі 3 900,00 грн., отримавши платіжну картку для авторизації (а.с. 35).

Обставини укладення договору на зазначених умовах та отримання кредиту не заперечував в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 .

За умовами укладеного та підписаного сторонами договору розмір і порядок одержання процентів за користування кредитними коштами не встановлений. Також відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

На підтвердження обставин приєднання позичальника (відповідача у справі) до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, які передбачають, у тому числі, прийняття позичальником розміру і порядку нарахування процентів та неустойки, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 8, 9-32).

Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з Тарифами обслуговування кредитних карт та Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, позивачем не надано.

Факт досягнення згоди з банком щодо розміру процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафу не визнав відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 березня 2018 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість за кредитом в сумі 48 940,58 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3 848,74 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 42 085,15 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 200,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2 306,69 грн.

У зв`язку з порушенням позичальником строків виконання зобов`язання та виникненням заборгованості кредитор 29 квітня 2018 року звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за зобов`язання з повернення суми позики у розмірі 3 848,74 грн., суд першої інстанції виходив із того, що у порушення умов договору позичальник ОСОБА_3 фактично отримані та використанні кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чим порушив права кредитора, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню. В цій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції в частині вирішення вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та неустойки за порушення виконання зобов`язання, що передбачені тарифами, умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, до яких, на думку позивача, приєднався позичальник, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, сторона, яка розробляє та встановлює умови договору ( у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») повинна підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, вони доведені до відома споживача послуг та йому зрозумілі, оскільки в силу статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У справі, що переглядається, договірні відносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід дійти висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом - 42 085,15 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 200,00 грн., штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) - 500,00 грн., (процентна складова) - 2 306,69 грн., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не підтверджено, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому наданий банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Відсутня домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту і в анкеті-заяві від 13 березня 2013 року, що підписана сторонами кредитного договору.

Факт досягнення згоди з банком щодо розміру процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафу також не визнав відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді.

Правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), а відтак і про порушене право позивача в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки, оскільки при укладенні договору з Орлом О . Б. банк АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування, зокрема щодо розміру і порядку нарахування процентів та неустойки.

Суд першої інстанції, надаючи юридичну оцінку правовідносинам сторін, правильно виходив із того, що Тарифи обслуговування кредитних карт і Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а тому вони не є складовою частиною укладеного з позичальником ОСОБА_1 договору № б/н від 13 березня 2013 року, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості в частині процентів за користування кредитом - 42 085,15 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 200,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2 306,69 грн.

Інші доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступника всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: