Справа № 524/5690/18
Провадження № 2/524/261/19
19.02.2019 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі :
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позову зазначає, що є власником 2/3 частин квартири №7, що знаходиться в будинку № 140 по проспекту Свободи, в м. Кременчуці, з яких: 1/3 частина належить на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1995 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 року, інша 1/3 частина вищевказаної квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСР № 092086 від 05.03.2006 року, видане Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою.
1/3 частина вказаної вище квартири, що залишилася, належить на праві власності її сину ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1995 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 року.
Також в квартирі зареєстрований і проживає її чоловік ОСОБА_3.
Просить встановити порядок користування квартирою № 7, що знаходиться в будинку №140, розташованому по проспекту Свободи, що у м. Кременчуці наступним чином:
- у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 10,42 кв. м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «7» та житлову кімнату площею 17,26 кв. м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «6» разом з балконом площею 0,9 м. кв., що максимально відповідає її частці в праві власності на квартиру;
- у користуванні ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею
17,21 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «5»;
У загальному користуванні залишити: кухню площею 5,04 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «4», вбиральню площею 1,1 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «2», ванну кімнату площею 2,05 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «З», передпокій площею 8,13 кв.м., позначений на плані квартири в технічному паспорті «1».
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що надала письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивач є власником 2/3 частин квартири № 7, що знаходиться в будинку № 140, розташованому по проспекту Свободи, в м. Кременчуці, з яких: 1/3 частина належить на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1995 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 року, інша 1/3 частина вищевказаної квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСР № 092086 від 05.03.2006 року, видане Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою.
1/3 частина вказаної вище квартири, що залишилася, належить на праві власності сину позивача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1995 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 року.
Також в квартирі зареєстрований і проживає разом з позивачем її чоловік ОСОБА_3.
На даний час між співвласниками квартири склався певний порядок користування квартирою, зокрема: позивач разом зі своїм чоловіком користуються кімнатою площею 17,26 кв.м., позначеною на плані квартири в технічному паспорті «6» та кімнатою площею 10,42 кв.м., позначеною на плані квартири в технічному паспорті «7», відповідач, в свою чергу, користується кімнатою площею 17,21 кв.м., позначеною на плані квартири в технічному паспорті «5». Кухня - 5,04 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,05 кв.м., передпокій - 8,13 кв.м. залишаються у спільному користуванні.
Такий порядок користування квартирою влаштовую всіх мешканців.
Розмір приміщень, якими користуються сторони, майже відповідає розміру їх часток у праві власності на спільне майно (2/3 частини квартири, що належать позивачу, фактично складає 29,92 кв.м. житлової площі. Житлові кімнати, якими ж користується позивач разом зі своїм чоловіком складають 17,26 + 10,42 = 27,68 кв.м. Кімната, якою користується Відповідач - 17,21 кв.м.).
Натомість, неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг.
Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Особовий рахунок на квартиру оформлений на ОСОБА_1. Комунальні послуги в повному обсязі сплачує позивач. Відповідач відмовляється добровільно брати участь у розподілі витрат на оплату комунальних послуг, на пропозиції врегулювати дане питання мирним шляхом не реагує. У зв'язку з цим виникла потреба звернутися до суду з даним позовом.
Встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідне для можливості розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру.
Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них ( ст. 380 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.
Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.
Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, житлова площа - 44,89 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 17,21 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «5», 2-а кімната площею 17,26 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «6», 3-я кімната площею 10,42 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «7», кухня площею 5,04 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «4», вбиральня площею 1,1 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «2», ванна кімната площею 2,05 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «З», передпокій площею 8,13 кв.м., позначений на плані квартири в технічному паспорті «1». Загальна площа квартири - 62,11 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК Українипри встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.ст. 5, 10-13, 81, 141, 259, 263-265 , 280-289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою № 7, що знаходиться в будинку №140, розташованому по проспекту Свободи, в м. Кременчуці наступним чином:
- у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 10,42 кв. м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «7» та житлову кімнату площею 17,26 кв. м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «6» разом з балконом площею 0,9 м. кв., що максимально відповідає її частці в праві власності на квартиру;
- у користуванні ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 17,21 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «5»;
У загальному користуванні залишити: кухню площею 5,04 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «4», вбиральню площею 1,1 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «2», ванну кімнату площею 2,05 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті «З», передпокій площею 8,13 кв.м., позначений на плані квартири в технічному паспорті «1».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у повернення сплаченого судового збору 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вречене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновленний в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.С. Предоляк