Провадження № 2/127/4571/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21.02.2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Антонюка В. В.,

за участі секретаря Гончарука І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд стягнути на його користь із ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 181 882 грн. 89 коп. та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 липня 2018 року позивач позичив відповідачу ОСОБА_2 гроші у розмірі 6 200 доларів США, що підтверджується розпискою, яку останній надав позивачу.

ОСОБА_2 зобовязався повернути борг до 01 вересня 2018 року, однак ухиляється від виконання свого зобовязання.

Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за вказаний час прострочення виплати, сума боргу з урахуванням суми інфляції складає 181 882 грн. 89 коп., з яких:

-173 084 грн. 74 коп. сума боргу за договором позики;

-8 798 грн. 15 коп. інфляційні.

У звязку із тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути борг, позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла заява, у якій вона просить суд розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, та зазначила, що вимоги позову підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом, 03 липня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 6 200 доларів США, строком до 01 вересня 2018 року.

На підтвердження укладення зазначеного договору позики та його умов відповідачем ОСОБА_2 03 липня 2018 року надано розписку (а.с. 6).

На момент розгляду цивільної справи борг за договором позики від 03 липня 2018 року становить 6 200 доларів США, що станом на 18 жовтня 2018 року по курсу НБУ еквівалентно 173 084 грн. 74 коп.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи наведене вище, позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу. Відповідач, як позичальник, в порушення взятих на себе зобов'язань, позику в розмірі 6 200 доларів США за договором позики від 03 липня 2018 року, не повертає, тому, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні у розмірі 8 798 грн. 15 коп., оскільки відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 818 грн. 84 коп., понесених ним судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 612, 625, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 181 882 (сто вісімдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят дві0 гривні 89 копійок, з яких:

-173 084, 74 грн. - сума боргу;

-8 798,15 грн. інфляційні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) гривень 84 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, 78.

Суддя: