Справа № 140/1594/18
Провадження № 22-ц/801/141/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуСправа № 140/1594/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.,

секретар судовго засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року, ухвалене в складі судді Алєксєєнка В. М. у м. Немирові, дата складення повного тексту рішення невідома,-

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 з вимогою про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи позов, зазначила що 24 листопада 2012 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_5 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 91 про що видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1

Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З червня 2018 року вони з чоловіком разом не проживають. Вона із дітьми проживають в АДРЕСА_1

В їхній сім'ї немає згоди, взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейне життя, крім того чоловік не бажав народження другої дитини, подальше спільне життя між ними не можливе, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Шлюб зареєстрований 24 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 91, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. Вирішено питання про розподіл судових витрат та витрат за надання правової допомоги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей, а також й те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та дітей, що має істотне значення, враховуючи інші обставини життя подружжя, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

З таким рішенням позивач ОСОБА_5 не погодився, 06 грудня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та надати термін для примирення, не менше шести місяців.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суду надано законом право встановлювати необмежений строк для примирення подружжя, однак судом першої інстанції не взято до уваги, той факт що він не мав змоги вчиняти дії для примирення у повній мірі зважаючи на стан здоров'я, необхідність заробляти на життя собі та своїй сім'ї, перебуваючи у відрядження. Вважає що суд не вжив заходів для примирення подружжя.

Позивач ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що їхня сім'я фактично розпалася, її збереження неможливе і подальше спільне проживання буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей. Вважає, що судом досліджено всі обставини справи та прийнято законне та справедливе рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що з 24 листопада 2012 року сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 91 про що видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 8).

Під час цього шлюбу у них народилися двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_3, актовий запис № 1824 (а.с. 4) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження, Серія НОМЕР_4 актовий запис № 3320 (а.с. 5).

Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

Суд першої інстанції вірно встановив, що подружнє життя між сторонами не склалося, їх шлюб носить формальний характер, оскільки подружні відносини припинені, з червня 2018 року вони проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей, позивач в судовому засіданні ствердила, що примирення неможливе,

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача відносно того, що суд не вжив у достатній мірі заходи щодо примирення сторін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Як слідує з журналу судового засідання та аудіо запису судового засідання 20 серпня 2018 року головуючим по справі суддею В. М. Алєксєєнко, протокольно без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача та надано сторонам по справі строку на примирення, до 04 жовтня 2018 року (а.с. 34).

04 жовтня 2018 року ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, натомість подав заяву про надання додаткового строку для примирення в межах шести місяців, обчислюваний із дня звернення його дружини до суду із даним позовом (а.с. 21), протокольною ухвалою постановленою 04.10.2018, без виходу до нарадчої кімнати о 08:50:49 (а.с. 34), задоволено клопотання ОСОБА_5, надано подружжю строк на примирення до 05 листопада 2018 року.

Отже, судом першої інстанції двічі надавався сторонам час на примирення, проте сторони не примирилися, а зважаючи на заяву відповідача у якій він ставить вимогу про надання строку для примирення в межах шести місяців, із дня подання позовної заяви (а.с. 21), слід зазначити, що з моменту подання позову (26.06.2018 року), сплило більше шести місяців, однак відповідач ніяких кроків до примирення не робив, позивач заперечує проти збереження сім'ї з відповідачем.

Суд апеляційної інстанції також надавав можливість сторонам примиритися, оголосивши для цього перерву в судовому засіданні майже на місяць (24.01.2019 року було оголошена перерву до 21.02.2019 року), однак в судовому засіданні 21.02.2019 року сторони зазначили, що хоча й були спроби примиритися, однак позитивних результатів вони не принесли.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з'ясованих обставин справи,

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.