Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа №369/3458/16

провадження №61-29893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, скасування рішення сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року у складі Усатова Д. Д. та рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мережко М. В., Матвієнко Ю. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, у якому просила відновити становище, яке існувало до порушення її права власності на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 18 липня

2014 року; визнання недійсним, виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_2; скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_4

2. Позовна заява мотивована тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 09 липня 1996 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована на території с. Віта-Поштова, для будівництва та обслуговування житлового будинку. У зазначеному державному акті адреса або розташування земельної ділянки не зазначені.

3. Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 квітня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка у власність» ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею

0,15 га по АДРЕСА_2 на території Віто-Поштової сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

4. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 травня 2014 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1500, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по АДРЕСА_2

5. У подальшому ОСОБА_2 відчужив указану земельну ділянку

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом укладення 14 серпня 2014 року договору купівлі-продажу земельної ділянки. Покупці прийняли у власність в рівних частках по Ѕ кожний.

6. У січні 2015 року позивач дізналась, що належній їй на праві власності земельній ділянці вже присвоєний кадастровий номер на інше ім'я, тобто земельна ділянка вже приватизована іншою особою.

7. Позивач вказувала, що маючи державний акт про право приватної власності на землю вона не знала, що потрібно отримати кадастровий номер.

8. Нотаріально посвідченою заявою від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили про свою добровільну відмову від права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована АДРЕСА_2, що належить їм по Ѕ частці кожному.

9. Відповідно до рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 березня 2015 року «Про відміну рішення сільської ради» вирішено припинити право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 в зв'язку з добровільною відмовою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зобов'язано в.о. сільського голови, секретаря сільської ради ОСОБА_6 укласти з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір про передачу права власності на вказану земельну ділянку.

10. Позивач вважає незаконною передачу у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 18 липня 2014 року земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та подальше її відчуження на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2014 року.

Короткий зміст судових рішень

11. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково.

12. Відновлено становище, яке існувало до порушення права власності

позивача на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 18 липня

2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянка, загальною площею 0,15га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_2

13. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при оформленні документів до присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки

ОСОБА_2 уповноваженим органом було допущено помилку та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці, що належить позивачу. Порушене право власності позивача на належну їй на праві власності земельну ділянку, підлягає захисту шляхом скасування рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність» від 18 липня 2014 року, відповідно до якого

ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

14. Водночас місцевий суд прийшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах статей 57-59 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом.

15. Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

16. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних, допустимих доказів про те, що вона має право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Наданий позивачем державний акт не містить адреси земельної ділянки. Зазначене у державному акті рішення Віто-Поштової сільської ради від 27 липня 1995 року, на підставі якого було виданий цей акт, позивач не надала і судом не досліджувалось.

17. Апеляційний суд також указав, що позивач не надала будь-яких належних, допустимих доказів, що земельні ділянки, зазначені у позовній заяві за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є тотожними, накладаються одна на одну, а тому порушуються права позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

19. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що право власності позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ніким не оспорено.

20. Касаційна скарга також містить посилання на те, що факт тотожності та накладення земельної ділянки, яка належить позивачу і земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтверджено матеріалами справи, а саме: листом виконуючого обов'язки сільського голови Віто-Поштової сільської ради ОСОБА_6 від 10 квітня 2015 року; довідкою, виданою виконуючим обов'язки Віто-Поштового сільського голови ОСОБА_6 від 02 жовтня 2015 року; листом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 липня

2016 року. Даний спір існує через одну й ту ж земельну ділянку. Також указує, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить іншій особі, яка не приймає участі у розгляді справи, а саме ОСОБА_8, що підтверджено витягом з Книги записів державних актів про право власності на землю.

21. Аргументом касаційної скарги також указано те, що скасовуючи рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, місцевий суд мав би скасувати і свідоцтво про право власності, оскільки воно було видано на підставі незаконного рішення. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що вимоги є взаємопов'язаними між собою.

22. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження,відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

23. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

24. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26. У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи інших учасників справи

27. Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Позиція Верховного Суду

28. Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

29. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

30. Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Суд установив, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 09 липня 1996 року ОСОБА_1. на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 27 липня 1995 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована на території с. Віта-Поштова. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку. У зазначеному державному акті адреса або розташування земельної ділянки не зазначено.

33. Відповідно до рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 квітня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка у власність» ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_2 на території Віто-Поштової сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

34. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 травня 2014 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1500, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по АДРЕСА_2

35. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2014 року ОСОБА_2 відчужив належну йому земельну ділянку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Покупці прийняли у власність в рівних частках по Ѕ кожний.

36. Нотаріально посвідченою заявою від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили про свою добровільну відмову від права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована АДРЕСА_2, що належить їм по Ѕ частці кожному.

37. Відповідно до рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 березня 2015 року «Про відміну рішення сільської ради» вирішено припинити право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 в зв'язку з добровільною відмовою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зобов'язано в.о. сільського голови, секретаря сільської ради ОСОБА_6 укласти з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір про передачу права власності на вказану земельну ділянку.

38. Відповідно до статті 22 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельної ділянки, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

39. Згідно зі статтею 23 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельної ділянки, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

40. Статтею 99 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельної ділянки, визначено призначення землеустрою, зокрема, встановлено, що землеустрій включає систему заходів, спрямованих на здійснення положень земельного законодавства, рішень Рад народних депутатів щодо організації використання та охорони земель.

41. Відповідно до статті 100 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельної ділянки, землеустрій передбачав, зокрема, складання проектів створення нових і впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань з урахуванням контурної організації території (п.4); складання проектів відведення земельних ділянок у власність або користування, відмежування в натурі (на місцевості) вилучених (викуплених) і відведених земельних ділянок (п.6); підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею (п.7).

42. За змістом наведених норм, в редакції закону, яка була чинною на час передачі у користування позивачу земельних ділянок, право власності наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

43. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України

2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

44. З державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 09 липня 1996 року вбачається, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,15 га по

АДРЕСА_1 на території Віто-Поштової сільської ради, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт містить план зовнішніх меж земельної ділянки. Кадастровий номер даній земельній ділянці не присвоювався.

45. Матеріали справи не містять відомостей щодо визнання недійсним цього державного акту в установленому законом порядку.

46. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на порушення її прав, як землевласника. Доводи позовної заяви фактично зводяться до того, що при присвоєнні земельній ділянці по АДРЕСА_2, яка була виділена ОСОБА_2, кадастрового номера, відбулось вилучення у неї земельної ділянки, оскільки такий номер було присвоєно земельній ділянці, яка належить позивачу.

47. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

48. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

49. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

50. Згідно зі статтею 152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час звернення до суду) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

51. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

52. З обставин справи слідує, що ОСОБА_1. неодноразово зверталась до органів місцевої влади щодо присвоєння належній їй земельній ділянці кадастрового номера на іншу особу.

53. Згідно листа виконуючого обов'язки сільського голови Віто-Поштової сільської ради від 27 березня 2015 року право приватної власності на землю у ОСОБА_1 було оформлено у 1996 року та існувало без присвоєння кадастрового номеру до середини 2014 року. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 була оформлена у власність ОСОБА_2 з присвоєнням кадастрового номеру та розмірами, що не дають можливості присвоїти кадастровий номер на власну ділянку ОСОБА_1. Встановлено, що власники земельних ділянок мають претензії щодо фактичних спільних меж. Запропоновано звернутись до суду.

54. Апеляційний суд на вказане уваги не звернув, у повній мірі не перевірив, чи не свідчить наведене про тотожність земельних ділянок по

АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, чи має місце накладення земельних ділянок одна на одну. Також не з'ясував, чи не відбулось вилучення земельної ділянки у позивача з передачею іншій особі.

55. При цьому, встановивши, що оскаржуваним рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 квітня 2014 року, яким ОСОБА_2 було виділено у власність спірну земельну ділянку, порушено права позивача, місцевий суд не перевірив, чи міг, за таких обставин, ОСОБА_2 відчужувати земельну ділянку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

56. У силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

57. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

58. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 рокускасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І. М.Фаловська