Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 212/1327/17-ц

провадження № 61-28386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Чорного І. Я., від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Барильської А. П., від 05 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 31 рік і 6 місяців, з них: з 04 жовтня 1982 року по 04 квітня 2014 року поверхневий слюсар черговий та з ремонту устаткування, майстер ДСФ, електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, ш. ім. Леніна, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

У січні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 167 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова та хронічне обструктивне захворювання легень, внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача.

Висновком МСЕК від 13 грудня 2016 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 50 %, з них: 30 % - по радикулопатії та 20 % - по хронічному обструктивному захворюванню легень, а також третю групу інвалідності, з наступною датою переогляду - 01 грудня 2017 року.

Посилаючись на зазначені обставини та вказуючи про те, що у зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, у зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача 320 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконані трудових обов`язків у розмірі 30 000, 00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої роботи в умовах шкідливих факторів, під час виконання трудових обов`язків, а тому заподіяна моральна шкода повинна відшкодуватися роботодавцем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року змінено у частині розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення із ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 , зменшено її розмір з 30 000, 00 грн до 25 000, 00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди місцевим судом не у повній мірі враховано характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань. Розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 , є завищеним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що вини підприємства у завданні позивачу моральної шкоди немає, а її розмір нічим не підтверджений. Крім того, не враховано, що обов`язок по відшкодуванню шкоди має нести Фонд соціального страхування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 жовтня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 212/1327/17-ц (провадження № 61-28386св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працював на ПАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 04 жовтня 1982 року по 04 квітня 2014 року на посадах поверхневого слюсаря чергового та з ремонту устаткування, майстром ДСФ, електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування шахти ім. Леніна ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

04 квітня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за статтею 38 КЗпП України (а.с. 26-30).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 167 від 28.01.2016 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія попереково-крижова на фоні латероспондилолістезу 1 ст. тіла L2, антеспондилолістезу 1 ст. тіла L4 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу лівого тазостегнового суглоба (ПФ 1-2 ст) з порушенням функції ходи; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група А. ЛН першого-другого ст.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 жовтня 2016 року, встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань у позивача є робота протягом тривалого часу в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища- умови праці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 кл. 2 ст. шкідливості, за параметрами шуму - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за мікрокліматом - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за напруженістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг - 36 при гранично допустимій до 30; періодичне перебування в незручній позі - 56,2% зміни при гранично допустимій до 25%; нахили тулуба - 191 разів за зміну при нормі 51-100 разів; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 4,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. (а.с. 4-9).

Висновком МСЕК від 13 грудня 2016 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 50 %, з них: 30 % - по радикулопатії та 20 % - по хронічному обструктивному захворюванню легень, а також третю групу інвалідності, починаючи з 07 грудня 2016 року з переоглядом у грудні 2017 року (а.с. 10).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини

ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, врахувавши, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 13 грудня 2016 року - з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, суди попередніх інстанцій правильного застосували до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця - ПАТ «Кривбасзалізрудком».

При визначенні розміру моральної шкоди суди врахували обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди у сумі 25 000 грн апеляційний суд дотримався засад розумності і справедливості та навів у рішенні відповідні мотиви.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про добровільне виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем безпідставні та необґрунтовані, не спростовують наявність у відповідача обов`язку дотримуватись вимог частини другої статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Необґрунтованими і такими, що суперечать нормам діючого законодавства, є доводи заявника про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров`я має нести Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, не передбачає у 2016 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров`я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Верховна Рада України 28 грудня 2014 року прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон № 77), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105 ) викладено у новій редакції. У частині восьмій статті 36 Закону № 1105, у редакції Закону № 77, визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Закон № 77 набрав чинності 01 січня 2015 року.

Водночас положення стосовно відшкодування Фондом потерпілим та членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, як страхової виплати містилися у Законі № 1105 у первинній редакції (абзац четвертий статті 1, підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28, частина третя статті 34). Дія цих положень зупинялася на 2006 та 2007 роки відповідно законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-IV (пункт 27 статті 77) і «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V (пункт 22 статті 71).

Виключення із Закону № 1105 положень про віднесення відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей до складу страхових виплат і зміна суб`єкта відшкодування такої шкоди (з Фонду на роботодавця) відбулися згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V (далі - Закон № 717), який набрав чинності 20 березня 2007 року.

Конституційний Суд України вже розглядав питання про відповідність статтям 1, 3, 8, частинам другій, третій статті 22, статтям 46, 48 Конституції України (конституційність) положень пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717, якими було скасовано право потерпілих на виробництві застрахованих громадян та членів їхніх сімей на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, встановлене Законом № 1105 у первинній редакції.

Так, у рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 Конституційний Суд України встановив, що таким скасуванням право зазначених категорій громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини). Конституційний Суд України у вказаному рішенні також констатував, що такий розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене Конституційний Суд України дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неконституційними положень Закону № 717, якими було скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, гарантоване приписами Закону № 1105 у первинній редакції (абзац дев`ятий пункту 5 мотивувальної частини рішення від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Таким чином, Фонд, на час набрання чинності Законом № 77 не був суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснювалося відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Таким суб`єктом з 01 січня 2006 року є роботодавець. Положення Закону № 717, якими скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду, визнані Конституційним Судом України такими, що відповідають Конституції України (пункт 1 резолютивної частини рішення від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Доводи касаційної скарги щодо недоведеності розміру моральної шкоди є безпідставними, оскільки не спростовують правильність зазначених вище висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, що перебуває за межами повноважень Верховного Суду.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська