Провадження № 22-ц/801/1887/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуСправа № 127/15203/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скарж-ниці, заявниці ОСОБА_1 адвоката Цвєткова О.В., розглянувши за правила-ми, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційно-го суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обме-жувального припису, за апеляційною скаргою заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , її представника адвоката Цвєткова Олексія Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Бессараб Н.М., повний текст якого складений 04 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області із заявою видачу обмежувального припису за участі заінте-ресованих осіб ОСОБА_3 та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, посилаючись на наступні обставини. 19 грудня 2015 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у подруж-жя народився син ОСОБА_4 . Сімейне життя не склалося, зразу після народження ди-тини заявниця та ОСОБА_3 стали проживати окремо. Рішенням Хмель-ницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/20179/18 від 26 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_1 шлюб між подружжям розір-ваний. У м. Вінниці заявниця самостійно винаймала квартиру, до червня 2019 навчалася у вузі на денній формі. Згідно наказу Вінницького міського суду Він-ницької області від 18 січня 2018 року у справі № 127/26749/17 ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь заявниці на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку ( доходів ) щомісячно, але не мен-ше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стяг-нення з 11 грудня 2017 року. Рішенням цього ж суду від 28 лютого 2018 року у справі № 127/26755/17 з ОСОБА_3 на утримання заявниці стягнуті алімен-ти у розмірі 1/5 частки усіх видів доходів платника до досягнення дитиною три-річного віку. Судові рішення ОСОБА_3 добровільно не виконує. Протягом 2017-2019 років ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо заявниці психоло-гічне та економічне насилля, її неодноразові звернення у правоохоронні органи, органи місцевої влади не припиняють його протиправних дій.

02 листопада 2017 року за місцем проживання заявниці у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив скандал, висловлювався нецен-зурною лайкою, погрожував заявниці фізичною розправою, намагався її вдари-ти, вицарапав на вхідних дверях принизливий напис. За цей вчинок ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП. Колишній чоловік постійно погрожує ОСОБА_1 по телефону, чи-нить психологічний тиск, приїжджає з смт Гостомель, де постійно проживає, у м. Вінницю та вчиняє сварки, скандали, переслідує заявницю. Остання неодно-разово зверталася в органи поліції по місцю проживання кривдника, в м. Вінни-ці, у місцеву прокуратуру, але належних заходів впливу на ОСОБА_3 вжи-то не було. Бездіяльність правоохоронців ОСОБА_1 оскаржила в суд, однак це також не дало позитивних наслідків.

30 січня 2019 року ОСОБА_3 приїхав у м. Вінницю, у нетверезому ста-ні намагався проникнути в помешкання заявниці, пошкодив вхідні двері, стіни сходинкової клітини, нацарапавши образливе слово. Коли на виклик приїхали працівники поліції, то ОСОБА_3 вони уже не застали. Слідчо-оперативною групою був складений відповідний протокол, але ніяких подальших адекватних заходів щодо кривдника вжито не було.

Наслідком оскарження у судовому порядку бездіяльності правоохоронців було внесення заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2019 року у ЄРДР, відкрито кримінальне провадження за статтею 126-1 КК України. Через дії кривдника, що призводять до постійної емоційної невпевненості заявниці, формують від-чуття побоювання за свою безпеку, ОСОБА_1 , посилаючись на норми Зако-ну України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», просила суд видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 наближа-тися на відстань 100 метрів до місця її проживання ( перебування ), навчання, роботи, інших місць частого відвідування, вести телефонні переговори з ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишена без за-доволення ( а. с. 95-97 ).

Не погоджуючись з ухваленим 04 липня 2019 року рішенням суду першої інстанції, заявниця та її адвокат оскаржують його в апеляційному порядку, про-сять скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , визначивши заходи тимчасового обмеження прав кривдника строком на шість місяців, викладені у заяві до суду ( а. с. 104-108 ). Скаржники вважають оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим з по-рушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм ма-теріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не ско-ристалися, в судове засідання апеляційного суду дані особи не з`явилися з неві-домих причин. Будучи належно та завчасно повідомленими про день, місце та час розгляду справи, заінтересовані особи жодних заяв, клопотань про відкладе-ння судового засідання, причини своєї неявки суду не подавали. Відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила роз-глянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення суду першої ін-станції у відсутності заінтересованих осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника заявниці адвоката Цвєткова О.В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга за-явниці, її представника задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підста-ві повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що з 19 грудня 2015 року по 26 лютого 2019 року заявниця та кривдник перебували у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Згідно судових рішень, що набрали законної сили, з ОСОБА_3 на користь заявниці стягуються аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку та на утримання малоліт-нього сина до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася у правоохоронні органи з приводу вжиття заходів щодо кривдника ОСОБА_3 , який, приїжджаючи з смт Гос-томель Київської області у м. Вінницю, погрожує заявниці фізичними розправа-ми, переслідує, намагається вдарити її, вчиняє сварки, пошкоджує двері її жит-ла та стіни підїзду. 27 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП. У квітні 2019 року щодо кривдника в ЄРДР внесені відо-мості про кримінальне правопорушення за статтею 126-1 КК України, у лютому 2019 року за заявою ОСОБА_1 в в ЄРДР внесені відомості щодо злісного ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання дитини.

Керуючись нормами Закону України «Про запобігання та протидію домаш-ньому насильству», статті 350-2 ЦПК України, суд першої інстанції, посилаю-чись на захисну та запобіжну функції обмежувального припису, оцінивши за фактичними обставинами справи ризики продовження у майбутньому домаш-нього насильства у будь-якому його прояві відносно заявниці, дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення її вимоги через недоведеність у встановленому порядку вірогідного продовження, повторного вчинення до-машнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд не визнав ОСОБА_1 особою, що на даний час потребує за-хисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та проти-дію домашньому насильству».

Колегія суддів апеляційного суду визнає висновки суду першої інстанції вірними, обєктивними, такими, що відповідають нормам матеріального права, яке регулює виниклі між учасниками справи та наявні правовідносини.

Матеріали даної цивільної справи дійсно не містять доказів про притягнен-ня ОСОБА_3 до адміністративної або кримінальної відповідальності за на-сильство по відношенню до заявниці, а факти складання відносно нього прото-колу про адміністративне правопорушення, внесення до єдиного реєстру досу-дових розслідувань відомостей щодо кривдника про кримінальне правопору-шення за статтею 126-1 КК України, за фактом ухилення від сплати аліментів на утримання дитини через відсутність остаточних результатів розгляду вказа-них питань не свідчать про необхідність у відповідності з нормами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видачі обме-жувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду особливо наголошує, що з огляду на оцін-ку ризиків вірогідності продовження вчинення ОСОБА_3 насильства по відношенню до заявниці не убачається обєктивної необхідності, обгрунтова-ності у скасуванні законного рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про видачу обмежувального припису щодо кривдника з визначенням для нього певних заборонних обовязків. Як свідомий громадянин та батько власної малолітньої дитини, як особа, яка згідно представлених характеристик самим ОСОБА_3 вихована в сімї священнослужителя, кривдник має осо-бисто вжити можливих заходів і позбутися такого визначення щодо себе, та ви-конувати свої обовязки по відношенню до матері своєї дитини та власного си-на у суворій відповідності з нормами СК України. В іншому разі настає неми-нуча адміністративна, кримінальна відповідальність за вчинення протиправних дій, негідну поведінку, зокрема й за ухилення від сплати визначених в установ-леному порядку аліментів, непогашення створеної заборгованості по них, що може розцінюватися як економічне насильство в сімї.

Оскаржуючи судове рішення, заявниця та її представник виклали в апеля-ційній скарзі фактичні обставини справи, що є аналогічними у заяві до суду, та зазначили про ненадання судом першої інстанцуії оцінки усім їхнім доводам та доказам. У скарзі вказується, що кривдник дійсно сплатив заборгованість по аліментах, але лише після порушення щодо нього кримінального провадження за умисне ухилення від сплати аліментів, через що заборгованість складала 26969,00 гривень. Заперечуючи мотиви оскаржуваного рішення, скаржники вважають безпідставним висновок суду щодо відсутності ризиків вірогідного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 у подальшому та не залучен-ня судом до участі у справі в якості заінтересованої особи Служби у справах ді-тей Вінницької міської ради.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, оскільки стосовно можливого вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо малоліт-нього сина мотив скарги є виключно припущенням. З матеріалів справи, зокре-ма заяви ОСОБА_1 , не убачається її ініціатива щодо залучення до участі у справі інших заінтересованих осіб, крім кривдника та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Не ставилося в суді першої інстанції й питання витребування оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від заінтересованої особи ГУНП у Вінницькій області. Відповідне клопотання, ви-кладене в апеляційній скарзі, не прийнято до уваги судом апеляційної інстанції на підставі норм статті 367 ЦПК України, де визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випад-ках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду пер-шої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Скаржниками не надано доказів щодо відмови їм ГУНП у Вінницькій області у наданні такої ін-формації, яка б стосувалася безпосередньо і виключно інтересів заявниці. У да-ному випадку належить врахувати вимоги цивільного процесуального законо-давства стосовно змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настан-ня наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасни-ками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на влас-ний розсуд.

Інші мотиви апеляційної скарги спростовуються викладеним в оскаржува-ному судовому рішенні. Апеляційний суд не знаходить підстав для спростуван-ня висновку суду першої інстанції з вирішення заяви ОСОБА_1

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рі-шень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодав-ства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точ-ки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рі-шення є законним та обґрунтованим, належно умотивованим, тому апеляційну скаргу у справі заявниці та її представника належить залишити без задоволен-ня.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвоката Цвєткова Олексія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обме-жувального припису залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 27 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді М.В. Матківська

Т.Б. Сало