Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 175/2619/18

провадження № 61-10570св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі - ТОВ «АТБ-маркет») про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона є інвалідом 1 групи загального захворювання і за станом здоров`я має обмежені можливості. 02 червня 2018 року, перебуваючи у магазині торговельної мережі «АТБ» «ІНФОРМАЦІЯ_1», у неї виникла потреба у відвідуванні вбиральні. Звернувшись до касиру магазину, отримала відповідь, що спеціального туалету для інвалідів в магазині немає. Вважала, що відсутність в магазині туалету, спеціально пристосованого для інвалідів (осіб з інвалідністю), порушує її права на соціальну захищеність, робить більш складним її пересування, вільний вибір та придбання товарів першої необхідності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача встановити (побудувати) туалет (громадську вбиральню) з універсальною кабіною для інвалідів (осіб з інвалідністю) згідно з Державними будівельними нормами України (далі - ДБН) в магазині торговельної мережі «АТБ» «ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з відповідача на її користь 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої переживаннями та порушенням нормальних життєвих умов.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявлені нею вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами в розумінні положень статей 79-83 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не обґрунтувала позовні вимоги; позивач не надала будь-яких доказів вини відповідача, його протиправної поведінки в завданні моральної шкоди позивачу та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційної скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що відсутність у магазині туалету, спеціально пристосованого для інвалідів (осіб з інвалідністю), порушує її права на соціальну захищеність, робить більш складним її пересування, вільний вибір та придбання товарів першої необхідності. Суди дійшли помилкового висновку про те, що в ДБН прямо не зазначено, що у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках, не потрібно передбачати туалет з універсальною кабіною для маломобільних груп населення; вбудовано-прибудоване приміщення є частиною багатоповерхового будинку, тому на нього розповсюджуються ДБН про влаштування туалетів для маломобільних груп населення.

У червні 2019 року ТОВ «АТБ-маркет» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки твердження позивача, з яких вона дійшла висновку про обов`язкове влаштування туалету в магазині, є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи загального захворювання, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 726723 від 24 листопада 2017 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 31 січня 2018 року, і за станом здоров`я має обмежені можливості.

02 червня 2018 року ОСОБА_1 , перебуваючи у магазині торговельної мережі ТОВ «АТБ-маркет», а саме, в торговельному залі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», звернулася до касири магазину з проханням відвідати вбиральню (туалет), спеціально пристосовану для інвалідів (осіб з інвалідністю), на що працівник магазину повідомила позивача про відсутність в магазині вбиральні.

Магазин мережі ТОВ «АТБ-маркет» «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2 , розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд (експлікації), вказаної в технічному паспорті, об`єкт нерухомого майна складається з приміщень: А-9 на першому поверсі вбудованого приміщення (площею 371,50 кв. м), А-9 - підвалу, А1-1 - прибудови площею 729,00 кв. м, а-1 - навісу, а3 - ганків, а4 - входу до підвалу. План нежитлового приміщення - магазину, що складається із вбудовано-прибудованих приміщень, надається в експлікації «план земельної ділянки» в технічному паспорті.

Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні, в зв`язку з чим, згідно з будівельними нормами, влаштування туалетів для інвалідів в ньому не передбачається.

18 вересня 2018 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Власенко К. П. проведена будівельно-технічна експертиза та складено висновок № 4094-18, згідно з яким при дослідженні технічної документації експертом встановлено, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2 , розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку. Відповідно до технічної документації торговельна площа магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» становить 613,60 кв. м та магазин відноситься до кваліфікаційної групи основних типів підприємств роздрібної торгівлі: продовольчий магазин з універсальним асортиментом. Відповідно до пункту 6.4.4. ДБН В.2.2-23:2009 громадські туалети для відвідувачів слід проектувати в магазинах класифікаційних груп ІН, ІІН торговельною площею 2 500,00 кв. м і більше із розрахунку один санітарний прилад на 600,00 кв. м торговельної площі, але не менше чотирьох санітарних приладів.

Отже, експерт дійшов висновку, що влаштовування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках, є необхідним для магазинів класифікаційних груп IH, IІH торговельною площею 2 500,00 кв. м і більше та у магазинах класифікаційних груп ІІІН, ІVН. Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3 , за своїми об`ємно-планувальними характеристиками щодо торговельної площі та за кваліфікаційною групою не відноситься до магазинів з обов`язковим влаштуванням туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 6.6.1 ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення», затвердженими наказом Мінбуду від 02 листопада 2006 року № 362, у будь-яких громадських будинках при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною.

Відповідно до частини першої розділу 1 вказаних будівельних норм вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення, функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, обслуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання.

За змістом частини першої статті 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності.

Після ратифікації Україною Конвенції ООН про права інвалідів держава взяла на себе відповідні зобов`язання щодо забезпечення, захисту та реалізації прав осіб з інвалідністю.

Основними нормативними актами, які повинні забезпечити людей з інвалідністю правом на повноцінне життя та створити для маломобільних груп населення безбар`єрне середовище, є Закони України «Про будівельні норми», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», а також ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення».

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року № 784 затверджений план заходів щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення на 2009-2015 роки «Безбар`єрна Україна», а постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 706 затверджено Державну цільову програму «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року.

За змістом статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров`я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Для того, що б у повній мірі забезпечити самостійний спосіб життя людей з інвалідністю, держава повинна створити безбар`єрне середовище.

Органи державної влади зобов`язані створювати умови для гідного життя осіб, які потребують особливого захисту та створення особливих умов, які мають докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

На виконання цих завдань прийнята Державна цільова програма «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року та виданий Указ Президента України від 18 грудня 2007 року № 1228 «Про додаткові невідкладні заходи щодо створення сприятливих умов для життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями».

За наслідками прийняття цих нормативних актів держава в особі своїх державних органів зобов`язалась створити прийнятні умови для життя осіб з особливим потребами, здійснити заходи щодо усунення їх дискримінації та забезпечити їх такими умовами життя, що будуть сприяти більшому розвитку їх здібності та враховувати їх потреби.

Діяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у цих напрямках повинна бути направлена та демонструвати дійсне бажання виконати свої обов`язки та створити належні умови для життя людини з особливими потребами.

При цьому фактичні потреби конкретної особи можуть бути задоволені будь-яким сприятливим способом для цієї особи та можливим способом для органу державної влади або місцевого самоврядування. Баланс між інтересами цієї людини та інтересами громади повинен бути знайдений з урахуванням інтересів усіх сторін та демонструвати дійсне бажання виконати з боку органів влади та місцевого самоврядування свої завдання у цьому напрямку своїх обов`язків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про обов`язкове влаштування туалету в магазині торговельної мережі ТОВ «АТБ-маркет» «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставним та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами в розумінні статей 79-83 ЦПК України.

Посилаючись на те, що будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача позивач суду не надала, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Посилаючись на ДБН, суди правильно виходили з того, що при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною виключно в громадських будинках, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках.Отже, ДБН передбачена необхідність влаштування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення в будинках та спорудах, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках.

Доводи касаційної скарги про те, що в ДБН прямо не зазначено, що у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках, не потрібно передбачати туалет з універсальною кабіною для маломобільних груп населення; вбудовано-прибудоване приміщення є частиною багатоповерхового будинку, а тому на нього розповсюджуються ДБН про влаштування туалетів для маломобільних груп населення, суд касаційної інстанції вважає безпідставними та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Під час розгляду справи 18 вересня 2018 року проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно з висновком якої при дослідженні технічної документації експертом встановлено, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3 , за своїми об`ємно-планувальними характеристиками щодо торговельної площі та за кваліфікаційною групою не відноситься до магазинів з обов`язковим влаштуванням туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик