ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/1444/18 Головуючий в І інстанції: Клімченко М.І.
Номер провадження: №22-ц/819/491/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, діючої в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року, у складі судді Клімченка М.І., у справі за позовом адвоката Старчеуса Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_4, до Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2018 року Старчеус Сергій Іванович, діючий в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в якому просив:

--- поновити позивачу строк звернення до суду як пропущений з поважних причин;

--- визнати незаконними дії відповідача щодо накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1, який належить позивачу, та скасувати постанову відповідача №54610492 від 04.04.2018 року про накладення арешту на вказаний житловий будинок;

--- стягнути з відповідача на корись позивача судові витрати.

У своїй заяві від 18.10.2018 року представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав за виключенням вимоги про стягнення судових витрат, які просив залишити без розгляду.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.03.2008 року. 15.05.2018 року державним виконавцем було доведено до відома позивача, що на виконання виконавчого листа №663/1511/16ц, виданого 06.01.2017 року Скадовським районним судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу у розмірі 521744,01грн, накладено арешт на належний їй вказаний житловий будинок. Вважаючи, що накладеним арештом порушуються права позивача як власника житлового будинку, пославшись на ст.41 Конституції України, ст.ст.210, 317, 321, 328, 391 ЦК України, просив задовольнити позов. Вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки про арешт свого будинку позивач дізналася лише 15.05.2018 року, після чого помилково звернулася до адміністративного суду з позовом, де їй було відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 07.09.2018 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ПАТ КБ "Приватбанк".

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року позов було задоволено. Суд вирішив зняти арешт з житлового будинку житловий АДРЕСА_1, накладений відповідно до постанови державного виконавця Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №54610492 від 04.04.2018 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діюча в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначила, що суд залишив поза увагою те, що з вини позивача не було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 25.03.2008 року, за яким ОСОБА_6 продав позивачу вказаний житловий будинок. А тому позивач не набула права власності на зазначений будинок (ч.4 ст.334 ЦК). Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за боржником ОСОБА_6 Таким чином, вважає, що державним виконавцем арешт на вказаний будинок накладено правомірно.

У своєму відзиві адвокат Старчеус Сергій Іванович, діючий в інтересах ОСОБА_4, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 26.02.2019 року о 16-30 годині, однак представники відповідача Скадовського РВДВС ГТУЮ у Херсонській області та третьої особи АТКБ "Приватбанк", які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, про причини неявки до суду не повідомили. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.03.2008 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5).

За п.2 вказаного договору будинок належить продавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.10.2002 року.

Вказаний договір був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів відповідно до витягу від 25.03.2008 року (а.с.6).

Згідно рішенню Тарасівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 20.0.2017 року №152 було внесено зміни вулиці в АДРЕСА_1 (а.с.45).

За довідкою Тарасівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 12.07.2018 року №481, яка видана на підставі запису в по господарській книзі виконавчого комітету сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_3 за 2016-2023 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, в якому вона зареєстрована та проживає з 07.05.2008 року (а.с.44).

Разом з тим, відповідачем позов не визнається, у своєму відзиві представник відповідача вважає дії державного виконавця щодо накладення арешту законними, оскільки згідно реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за пошуком ОСОБА_6 за боржником зареєстрований житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

Так, відповідно до виконавчого листа №663/1511/16-ц, виданого 06.01.2017 року Скадовським районним судом Херсонської області, з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 20652,21 доларів США, що становить 514033,51грн, а також судові витрати в розмірі 7710,50грн (а.с.39).

За вказаним виконавчим листом постановою від 05.09.2017 року старшого державного виконавця Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області було відкрито виконавче провадження ВП №54610492 (а.с.37).

Відповідно до двох Інформацій з різних державних реєстрів щодо суб'єкта (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна), сформовані станом на 15.05.2018 року, а саме щодо позивача ОСОБА_4 та щодо ОСОБА_6. За пошуком ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 - об'єкти нерухомості не зареєстровані. За пошуком ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_2 - за ним зареєстровані два об'єкта нерухомості, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 - на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2002 року (а.с.31-32; 25-28).

Згідно Інформації з різних державних реєстрів щодо об'єкта нерухомого майна (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна), сформованої станом на 15.05.2018 року, за пошуком адреса (АДРЕСА_1) та за пошуком реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (22244392) житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_2 - на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2002 року(а.с.29-30).

На запит державного виконавця Скадовським БТІ надано відповідь за вих.. №37 від 12.06.2018 року, відповідно до якої вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.33).

Матеріали справи також містять копії документів виконавчого провадження №54610492, а саме вимога державного виконавця до позивача про необхідність бути присутньою при здійсненні опису житлового будинку, а також виклик позивача до державного виконавця (а.с.8, 9).

Задовольняючи позов, суд, пославшись на ст.ст.321 та 391 ЦК України, виходив з того, що в діях державного виконавця ознак неправомірних дій не вбачається, однак право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок підтверджено належними доказами, у зв'язку з чим з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважав необхідним звільнити майно з-під арешту.

Однак повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Щодо права власності на спірний житловий будинок апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст.334 ЦК України в чинній редакції, яка діє з 01.01.2013 року (в редакції закону від 11.02.2010 року):

--- право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1);

--- переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно (ч.2);

--- право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3);

--- права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4).

Натомість згідно вказаної норми закону в редакції, яка була чинною до 31.12.2012 року, а саме на час купівлі позивачем спірного будинку (25.03.2008 року), тобто в редакції на час виникнення спірних правовідносин: право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3); якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.4).

Тобто, наявна суттєва різниця у виникненні права власності на нерухоме майно в період до 01.01.2013 року та після вказаної дати: в першому випадку право власності на таке майно виникає з моменту реєстрації саме правочину (наприклад, договору купівлі-продажу житлового будинку), а в другому випадку право власності на таке майно виникає з дня реєстрації саме права на нерухоме майно.

Суд першої інстанції правильно встановив, що право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок підтверджено належними доказами.

Таким доказом є саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 25.03.2008 року.

З аналізу ч.ч.3 і 4 ст.334 (в редакції, яка діяла до 31.12.2012 року включно), ч.1 ст.210, ст.182 ЦК України (в редакції, яка діяла до 31.12.2012 року включно), п.2 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р №671 (яка діяла до 31.12.2012 року включно), вбачається, що державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації і що реєстраторами за правочинами щодо нерухомого майна є нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів.

Отже, приватний нотаріус Вербовська Л.Д., одночасно посвідчивши договір купівлі-продажу від 25.03.2008 року та зареєструвавши його в реєстрі за №1281, виступила в якості реєстратора вказаного правочину. І з моменту реєстрації вказаного договору (25.03.2008 року) право власності на вказаний житловий будинок виникло у позивача як покупця.

На вказане не звернув уваги відповідач, змішавши й переплутавши державну реєстрацію договору про відчуження майна (яка вчинялась нотаріальними конторами, приватними нотаріусами) та державну реєстрацію права власності на нерухому річ (яка вчинялась в органах БТІ), а також помилково вважаючи, що реєстрації договору купівлі-продажу від 25.03.2008 року здійснено не було і що саме з дня реєстрації права власності в органах БТІ виникає право власності на будинок.

Таким чином, поза будь-яким сумнівом позивач є власником спірного житлового будинку з моменту реєстрації договору купівлі-продажу, а саме з 25.03.2008 року. І наявні в різних державних реєстрах відомості про те, що власником вказаного будинку є ОСОБА_6, який продав його, жодним чином не спростовує вказаний факт (належність будинку позивачу).

Відтак, позивач має право звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, як то визначено в ч.1 ст.4 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи позов, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки. При цьому участь третіх осіб у справі є опосередкованою формою захисту їх прав та інтересів, що пов'язані зі спірними правовідносинами, оскільки за результатом вирішення спору у сторін виникнуть права та обов'язки, а у третіх осіб судове рішення може бути лише підставою для цього.

Відповідно до ст.51 ЦПК України:

--- суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1);

--- якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" - відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.13, 51, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України не роз'яснив позивачеві її право на подачу заяви про залучення боржника (ОСОБА_6), а також особи, в інтересах якої накладено арешт на майно (акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") до участі у справі в якості співвідповідачів, хоча оскаржене рішення безпосередньо стосується їх прав та інтересів, а саме зняття арешту зі спірного будинку позбавляє банк та ОСОБА_6 можливості виконати відповідне рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Тобто, незалучення вказаних осіб до участі в справі в якості співвідповідачів унеможливлює задоволення цього позову.

Суд же на вказане уваги не звернув, не визначився належним чином зі сторонами та учасниками справи, а тому прийшов до передчасного висновку про задоволення цього позову.

Тим більше, слід звернути увагу на те, що до суду першої інстанції надійшло 11.06.2018 року клопотання відповідача (а.с.36), в якому останній, посилаючись на вказаний пункт постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5, просив залучити в якості відповідача та третьої особи у цій справі відповідно акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та Скадовський районний відділ ДВС.

Однак, суд на вказане клопотання належної уваги не звернув, залучивши акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" до участі у справі лише в якості третьої особи без самостійних вимог.

Отже, суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, не залучених до участі у розгляді справи, що відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування вказаного судового рішення та ухвалення нового рішення.

Суд апеляційної інстанції за процесуальним законодавством на стадії апеляційного розгляду позбавлений можливості залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у справі в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, переглядаючи в апеляційному порядку судове рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

За подання апеляційної скарги скаржником акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" сплачено судовий збір у встановленому розмірі 1057,20грн (а.с.100).

Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відповідно повністю задоволено апеляційну скаргу, то з позивача на користь скаржника підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20грн.

Керуючись ст.ст.13, 51, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.3 ст.376ЦПК України, ст.ст.182, 210, 334 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, діючої в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

В позові адвоката Старчеуса Сергія Івановича, діючого в інтересах ОСОБА_4, до Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") про зняття арешту з майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 1057,20грнсудових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 28 лютого 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська