РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019

м.Харків

Справа № 642/3906/18

провадження 2/639/394/19

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря- Міжиріцької А.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

У cерпні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_3 , ОСОБА_4 у якому просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 11343 грн. та моральні збитки у розмірі 20000 грн., завдані пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( далі ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 листопада 2017 р., приблизно о 18 год. 15 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Хюндай Елантра», державний номер НОМЕР_1 , не обрала безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на належний позивачу автомобіль «Кіа сееd» державний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідач з невідомих причин залишив місце ДТП.

Як стверджує позивач, за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП Жовтневим районним судом м.Харкова від 12.02.2018 р. провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення без встановлення вини водія, проте ОСОБА_3 визнала себе винною у поясненнях , відібраних працівниками Управління патрульної поліції.

В результаті ДТП у автомобіля, що належить ОСОБА_1 , пошкоджено ліве водійське дзеркало заднього виду, ліва бокова частина заднього бамперу та заднє ліве крило.Згідно рахунку, виданого офіційним дилером автомобільної марки «ЕІА» в м. Харкові, вартість відновлювальних робіт становить 11343,72 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що автомобіль втратив товарний вигляд, це негативно відображається на його професійній діяльності, оскільки він керує адвокатським бюро «Ігоря Прасолова», на власному автомобілі зустрічається з клієнтами, а після ДТП до нього менше звертаються за послугами правничої допомоги. Крім того, майже півроку він керує транспортним засобом із розбитим боковим дзеркалом, вимушений слідкувати за ситуацією на дорозі через дзеркало заднього виду, яке знаходиться в салоні автомобіля, що незручно і він вже декілька разів потрапляв в аварійні ситуації, полагодити автомобіль не має фінансової можливості. З посиланням на вимоги ст.ст. 1187, 1188, 190 ЦК України просить задовольнити позов та стягнути з відповідачів солідарно шкоду,яка заподіяна спільними діями або бездіяльністю відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 не погодилась з позовом та надала відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за текстом позовної зави , транспортний засіб ОСОБА_1 повинен був стояти, але позивач ніде не зазначає ні місце зупинки його транспортного засобу, ні сторону дороги, де автомобіль був розташований та чи знаходився позивач в ньому. Даних про те, що саме транспортним засобом під керуванням ОСОБА_3 сталося зіткнення, не надано, огляд місця події не проводився, поліція не викликалась, пояснення від відповідача отримані через місяць, з суттєвим порушенням норм процесуального законодавства, коли двоє поліцейських приїхали до неї додому та примусили написати свідчення, не роз`яснивши суті справи.

Відповідач стверджує, що автомобіль ОСОБА_1 знаходився безпосередньо на трамвайній зупинці, всупереч Правилам дорожнього руху, перешкоджав пішоходам та іншим учасникам дорожнього руху, тому не викликався наряд поліції та не проводився огляд місця події. Надані фотографії, на яких зафіксовані пошкодження, зроблені, на думку відповідача, ніяк ні у листопаді 2017 р., а через доволі тривалий час і не можуть бути доказом пошкоджень, отриманих саме 11 листопада 2017 р. Не зазначено також позивачем про те, чи звертався він до страхової компанії з відповідною заявою про страховий випадок, не представлено калькуляції вартості ремонтно-відновлювальних робіт, а рахунок від 03.04.218 р., виданий ПАТ «Завод Фрунзе» , не може відноситись до належного доказу. З наданих суду матеріалів не вбачається не тільки неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 та її вини, а й причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Що стосується ОСОБА_4 , то він не є належним відповідачем, оскільки ОСОБА_3 на час події 11.11.2017 р. мала посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб ( а.с. 37-41).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 03.08.2018 р. позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди направлені за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Харкова ( а.с. 29).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Як зазначено позивачем, 11 листопада 2017 року, приблизно о 18 год. 15 хв., по вул.. Полтавський шлях, 7 в м. Харкові, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Хюндай Елантра, державний номер НОМЕР_1 , не обрала безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на автомобіль Кіа, державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, водій ОСОБА_3 з невідомих причин залишила місце ДТП.

Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.02.2018 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Як випливає зі справи № 639/7489/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , адміністративні протоколи за ст. 122-4 КУпАП та ст.124 КУпАП складені 07.12.2017 р. Від відповідача отримані пояснення того ж дня, в яких вона стверджувала, що 11.11.2017 р. рухалась по Полтавському шляху в м.Харкові у темний час доби, проїзд в районі зупинки трамвая був ускладнений, тому як праворуч стояли припарковані автомобілі, а зліва рухався трамвай. Приблизно через 20 м. після проїзду цієї ділянки вона зупинилась, оглянула автомобіль, ніяких ушкоджень не побачила, але наступного дня виявили незначні дрібні подряпини та зазначила, що автомобіль перебуває під страховим захистом. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти того, що саме транспортним засобом під керуванням ОСОБА_3 заподіяні автомобілю ОСОБА_1 механічні ушкодження, які описані у схемі наслідків ДТП та не доведено, що таких ушкоджень на 11.11.2017 р. у нього не було.

Свідок ОСОБА_6 -товариш ОСОБА_1 , пояснення якого містяться у справі про адміністративне правопорушення, підтвердив, що позивач 11.11.2017 р. зупинив автомобіль біля приміщення «Спецвузавтоматика», зайшов в магазин, а він залишався біля входу і побачив, що автомобіль, який проїжджав, зачепив своєю правою стороною припаркований автомобиль ОСОБА_1 . Суд критично відноситься до цих пояснень, оскільки, якщо б ОСОБА_6 знаходився біля входу до приміщення, то він не міг побачити, як автомобіль , який проїжджав повз, зачепив інший автомобіль , тому як видимість затуляли припарковані автомобілі. Так, наїзд стався в ліву частину автомобіля ОСОБА_1 , а свідок знаходився праворуч від автомобіля, на відстані від нього. Крім того, в своїх поясненнях свідок не повідомляв про те, що автомобіль позивача отримав якісь пошкодження , але було розбито зовнішнє скло заднього виду. Надані фотографії пошкоджень не свідчать про те, що вони були зроблені безпосередньо 11.11.2017 р.

Висновок експертного дослідження № 7/4 ЕД-19 від 06.05.2019 р., виконаний за замовленням Прасолова від 11.11.2017 р., тобто через півтора року, на підставі пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , свідчить лише про порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проте переконливих доказів тому, що пошкодження на автомобілі спричинені саме діями відповідача не було представлено експерту.

Отже, суду не надано належних та допустимих доказів вини відповідача ОСОБА_3 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Шкода, заподіяна внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто винною особою. Враховуючи наведене, відсутність доказів про вину відповідача в ДТП, причинно-наслідковий зв`язок між діями останнього та завданням шкоди позивачу, суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На підтвердження спричиненої матеріальної шкоди в сумі 11343 грн. ОСОБА_1 надав рахунок № 3иФ-0381765 від 03.04.2018 р., яким визначена вартість робіт по фарбуванню лівого крила, бампера, установку дзеркала та його придбання. Суд зазначає, що сам по собі рахунок не дає підстав для висновку про реально понесені витрати. Адже доказів про оплату вартості відновлювального ремонту або звіту з калькуляцією про перелік ремонтно-відновлювальних робіт та їх вартість матеріали справи не містять.

Відшкодування шкоди у відповідності до вимог ст.1166 ЦК України, на які посилається позивач, передбачає певні умови для відшкодування, а саме: неправомірні дії , існування між ними та шкодою безпосереднього причинного зв`язку та вина завдавача шкоди.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України, роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правових висновків Верховного Суду, в правовідносинах, що склались між сторонами, не діє презумпція вини володільця джерела підвищеної небезпеки, та його вина повинна доводитись в загальному порядку, тобто позивачем, шляхом надання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Зазначений висновок відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі № 126/1439/17.

За приписами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно довідки Головного сервісного центра МВС України, автомобіль «HYUNDAI ELANTRA», 2010 р. випуску , державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований 05.04.2016 р. за ОСОБА_4 , який є власником транспортного засобу. Під час ДТП, як вказує ОСОБА_1 , автомобілем керувала на відповідній правовій підставі ОСОБА_3 . Пред`являючи позов про солідарне стягнення завданої шкоди позивач керувався тим, що ОСОБА_4 є власником автомобіля.

Така позиція позивача помилкова, оскільки із загальних норм ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України ЦК України підстав для цивільної відповідальності співвідповідача ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 лише через те, що ОСОБА_4 є власником автомобіля, відсутні. За загальними правилами, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, яка є водієм автомобіля та з вини якої сталась ДТП.

Суд також зазначає, що навіть при доведеності вини ОСОБА_3 , позивачем не враховано, що цивільно-правова відповідальність відповідача , на час виникнення ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», що стверджувалось ОСОБА_3 при наданні пояснень 07.12.2017 р., тобто через місяць після ДТП. Зазначена інформація, що у вільному доступі на офіційному сайті МТСБ, відповідає дійсності.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, як в частині відшкодування матеріальної, так і моральної шкоди.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою-відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі- ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_4 АДРЕСА_3

Повне судове рішення складено 24.09.2019.

СУДДЯ -