П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/21872/17

Номер провадження № 22-ц/824/566/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кушнір С. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою», третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки в розмірі 172 151 грн., компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 46 825 грн. 07 коп. та середньомісячну заробітну плату в розмірі 488 908 грн. 84 коп.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 22 жовтня 2003 року між Державним комітетом із земельних ресурсів та ОСОБА_2 було укладено контракт, відповідно до якого останній був призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на два роки до 22 жовтня 2005 року.

У подальшому в вищезазначений контракт вносились зміни, відповідно до яких його дія продовжувалась, сторони укладали нові контракти, контракти у новій редакції та додаткову угоду до контракту, а 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору.

При звільненні позивачу не була виплачена компенсація за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року по 2015 рік, а саме за 175 днів. Середньомісячна заробітна плата позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, складає 28 414 грн. 10 коп., а середньоденна - 983 грн. 72 коп. Таким чином, середній заробіток за час затримки з 23 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2017 року склав 488 908 грн. 88 коп. Крім того, підлягає сплаті і інфляційне збільшення несвоєчасно виплаченої компенсації за невикористані відпустки за цей період, що становить 46 825 грн. 07 коп.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року (том І а.с. 100), занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи залучено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року (том І а.с. 149 - 155) позов ОСОБА_2 до ДП «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою», третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 99 466 грн. 68 коп., індекс інфляції в розмірі 26 060 грн. 27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 130 000 грн., а всього - 255 526 грн. 95 коп. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 555 грн. 26 коп. У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 10 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за весь період затримки розрахунку, стягнувши з відповідача середньомісячну заробітну плату в розмірі 451 415 грн. 16 коп.

Скаржник зазначає, що 22 жовтня 2003 року він уклав контракт з Державним комітетом із земельних ресурсів, відповідно до умов якого був призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на два роки з 22 жовтня 2003 року по 22 жовтня 2005 року.

22 жовтня 2005 року дію контракту було продовжено до 22 жовтня 2007 року. У подальшому між позивачем та відповідачем було укладено ряд контрактів, останній з яких датовано 22 жовтня 2013 року, строком дії на один рік, який було продовжено до 22 жовтня 2015 року на підставі додаткової угоди №1 до контракту №62 від 22 жовтня 2014 року.

22 жовтня 2015 року скаржника було звільнено з посади у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору. Разом з тим, при звільненні останньому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки у період з 2008 року по 2015 року. Судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто з відповідача компенсацію у розмірі 99 466 грн. 68 коп.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки він був визначений у певному розмірі, виходячи із принципів справедливості та співмірності, а не за весь період затримки розрахунку. На думку останнього, середній заробіток за час затримки з 23 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2017 року складає 451 415 грн. 16 коп. Тобто, відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його від відповідальності перед працівником.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року (том І а.с.168) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року.

Також, не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ДП «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» 08 жовтня 2018 року направило апеляційну скаргу, в якій просило відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що з 22 жовтня 2003 року по 22 жовтня 2015 року керівником ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в подальшому перейменованого на ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» був ОСОБА_2 Плановою ревізією Державної фінансової інспекції встановлено, що позивачем вчинено дії, які призвели до матеріальної шкоди відповідачу у розмірі 365 438 грн. 45 коп., у зв'язку з чим останній звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

22 жовтня 2015 року наказом Державної служби України з питань геодезії та кадастру № 88-ДП позивач був звільнений з посади директора, у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Того ж дня було складено акт про неможливість ознайомити позивача з вищевказаним наказом у зв'язку з його відсутністю на роботі. Копія наказу була направлена поштою та 23 жовтня 2015 року була отримана ОСОБА_2

Разом з тим, 23 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було самовільно видано наказ № 72-к про продовження виконання обов'язків директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». З 23 жовтня 2015 року по 28 лютого 2016 року проводилась виплата заробітної плати позивачу, що призвело до матеріальної шкоди у розмірі 110 480 грн. 02 коп.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання вищезазначеного контракту укладеним на невизначений строк та визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Таким чином, позивач маючи право підпису на платіжних документах свідомо не забезпечив розрахуноку день звільнення, ухилявся від ознайомлення з наказом про звільнення та уникав отримання поштової кореспонденції від Державної служби України з питань геодезії та кадастру.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року, надано строк для подачі відзиву.

10 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з відповідним підтвердженням надсилання іншим учасникам справи, з якого вбачається наступне.

З 22 жовтня 2003 року ОСОБА_2 займав посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 22 жовтня 2015 року останній був звільнений з посади у зв'язку із закінченням строку дії контракту. У день звільнення працівники Департаменту кадрової політики та персоналу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області склали акт про неможливість ознайомити ОСОБА_2 з наказом про звільнення, оскільки останній був відсутній на роботі. 22 жовтня 2015 року копія вищезазначеного наказу була направлена позивачу поштою.

23 жовтня 2015 року позивач видав наказ про продовження виконання обов'язків директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». З 23 жовтня по 28 лютого 2016 року проводились нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_3, що призвело до матеріальної шкоди Інституту у розмірі 110 480 грон. 02 коп.

Відповідно до положень статуту ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» до повноважень директора належить вирішення питання діяльності Інституту, зокрема розпорядження майном і коштами згідно з законодавством.

Таким чином, позивач, маючи право підпису на платіжних документах, свідомо ухилявся від ознайомлення з наказом про звільнення та не забезпечив розрахунок у день звільнення.

Крім того, ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до відповідача про визнання контракту укладеним на невизначений строк, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, однак йому було відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року (том І а.с. 204) відкрито апеляційне провадження за апеляційного скаргою ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року (том І а.с. 205) прийнято до провадження Київського апеляційного суду справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою», третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про стягнення невиплаченої заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року та призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року (том І а.с. 237) призначено до розгляду справу за апеляційною скаргою ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі за вищевказаним позовом у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, справа розподілена колегії суддів у складі: Вербової І.М. - головуючий суддя, Саліхова В.В. та Шахової О.В. (том І а.с.248).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року (том І а.с. 249) вищевказану справу прийнято до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах останнього, та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, заперечував проти доводів апеляційної скарги, поданої в інтересах ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Представник ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» - Вовк С. С. підтримала доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах Інституту, та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_2

Представник третьої особи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - Навет Ю. А. підтримала доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах Інституту, та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача та третьої особи, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 22 жовтня 2003 року був призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» шляхом укладення контракту з Державним комітетом із земельних ресурсів строком на два роки з 22 жовтня 2003 року до 22 жовтня 2005 року.

22 жовтня 2005 року будо продовжено дію контракту на два роки з 22 жовтня 2005 року по 22 жовтня 2007 року. 22 жовтня 2007 року дію контракту знову було продовжено.

22 жовтня 2010 року між Державним Комітетом України із земельних ресурсів та ОСОБА_2 укладено контракт № 25(т. І а.с 4 - 10), відповідно до якого останнього призначено на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на три роки з 22 жовтня 2010 року по 21 жовтня 2013 року.

22 жовтня 2013 року між сторонами укладено контракт № 62 яким ОСОБА_2 призначено на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на один рік з 23 жовтня 2013 року по 22 жовтня 2014 року включно (т. І а.с. 13 - 23), який було продовжено на підставі додаткової угоди № 1 на один рік з 23 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2015 року.

Як вбачається з наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 88-ДП від 22 жовтня 2015 року (т. І а.с. 99) ОСОБА_2 звільнено з посади директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 22 жовтня 2015 року, у зв'язку із закінченням терміну дії контракту № 62 від 22 жовтня 2013 року.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 січня 2018 року № 9 ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» перейменовано в ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану щорічну відпустку, індекс інфляції та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року був звільнений з посади директора, однак в супереч вимогам КЗпП відповідач не провів розрахунок в день звільнення, а тому зазначені суми підлягають стягненню.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 83 КЗпП встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм

власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі звини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Так, як встановлено судом першої інстанції і вбачається з розрахунку щорічних відпусток, наданого відповідачем (т. І а.с. 38) залишок невикористаної відпустки ОСОБА_2 становить 175 днів. З даним висновком суд апеляційної інстанції погоджується в повному обсязі.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до довідки ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 21 червня 2018 року № 01/01-05/489 (т. І а.с. 132 ) середньоденна заробітна плата позивача за жовтень 2014 року - вересень 2015 року становить 568 грн. 38 коп. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку складає 99 466 грн. 68 коп. (175 днів х 568 грн. 38 коп.)

Крім того, в судовому засіданні під час перегляду рішення суду, представник відповідача Вовк С. С. не заперечувала стосовно компенсації в частині невикористаних днів щорічної відпустки у вищезазначеному розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог в частині компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 99 466 грн. 68 коп.

Згідно з ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, відповідно до положень Статуту ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 20 серпня 2007 року, а саме п. 7.5, директор діючи в межах законодавства, в інтересах Інституту, згідно з контрактом та статутом самостійно вирішує питання діяльності Інституту, зокрема розпоряджається майном і коштами згідно з законодавством.

Згідно з п. 10 контракту № 62 від 22 жовтня 2013 року, укладеного між Державним агентством земельних ресурсів України та ОСОБА_2 (т. І. а.с. 13 - 23) керівник забезпечує своєчасну і повну сплату підприємством в установленому порядку податків ,зборів та обов'язкових платежів до бюджету та державних цільових фондів, своєчасну виплату заробітної плати.

Відповідно до п. 14 вищезазначеного контракту керівник має право користуватись правом розпорядження коштами підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів саме до повноважень директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»належало розпорядження його коштами, а з 22 жовтня 2003 року по 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 займав дану посаду, вини Інституту в несвоєчасному розрахунку при звільненні позивача немає.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_2, в частині виплати середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку, оскільки відсутня вина підприємства, а позивач, маючи право підпису на розрахунково-фінансових документах, самостійно не забезпечив належний йому розрахунок при звільненні, а тому вважає їх необґрунтованими.

Інші доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, у зв'язку з чим колегія суддів не приймає їх до уваги в ході перегляду оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 99 466 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 68 коп.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова