Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 415/7883/18
Провадження № 22-ц/810/5/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка,

суддів: Дронської І.О., Яреська А.В.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

заявник Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

боржник ОСОБА_2,

стягувач Головне управління Державної фіскальної служби України у Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Фастовця В.М., за поданням старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року від старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 до Лисичанського міського суду Луганської області надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

При цьому державний виконавець посилався на те, що на примусовому виконанні у Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС України у Луганській області податкової заборгованості в сумі 1047185,57 грн. на підставі виконавчого листа № 812/1037/17 від 26.09.2017 року, виданого Луганським окружним адміністративним судом. Оскільки вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до законодавства можливе лише на підставі рішення суду, просив суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02.10.2018 року подання старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 було задоволено. Суд тимчасово обмежив ОСОБА_2О у праві виїзду за межі України, як такого що ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього згідно з виконавчим листом №812/1037/17 від 26.09.2017 року, виданим Луганським окружним адміністративним судом до виконання.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на неї, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

При цьому ОСОБА_2 зазначив, що оскаржувана ухвала суду не містить посилань про умисне ухилення від виконання ним зобовязань.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02.10.2018 року, за поданням старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Розяснено ГУ ДФС України у Луганській області та Лисичанському МВ ВДВС ГТУЮ у Луганській області право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, а також заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

08 лютого 2019 року на адресу Луганського апеляційного суду від ГУ ДФС України у Луганській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Лисичанським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 02.10.2018 року про задоволення подання старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України та зазначив, що у Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС України у Луганській області податкової заборгованості в сумі 1047185,57 грн. на підставі виконавчого листа № 812/1037/17 від 26.09.2017 року, виданого Луганським окружним адміністративним судом.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки зобовязання по виконавчому листу Лисичанського міського суду Луганської області №812/1037/17 від 26.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС України у Луганській області заборгованості в розмірі 50600,72 грн. боржник не виконує, існують передбачені законом підстави для задоволення подання.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить вимогам закону.

Так, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями пункту 5 статті 6 цього Закону в редакції на час постановлення ухвали суду, встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження, передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Державним виконавцем або іншою особою, уповноваженою державним виконавцем, документи виконавчого провадження можуть бути вручені особисто сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належно оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Встановлено, що 24 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.13).

25 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно в межах суми боргу, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.14).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 від 24.10.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 812/1037/17 від 26.09.2017 року, виданого Лисичанським міським судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС України у Луганській області грошових коштів у сумі 1047185,57 грн.

Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час відкриття виконавчого провадження), а саме отримання ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що ОСОБА_2 у визначеному законом порядку повідомлений про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом, як то передбачено ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення до суду із поданням), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обовязкової участі державного (приватного). За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності божника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Документи, які надані державним виконавцем до суду не підтверджують саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань. Державним виконавцем як при зверненні до суду із поданням, так і під час розгляду судом першої інстанції подання не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України „Про виконавче провадження заходів примусового виконання виконавчого листа від 26.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ГУ ДФС України у Луганській області боргу в сумі 1047185, 57 грн.

Отже, державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням, не надано доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобовязання за рішенням суду про стягнення з нього на користь ГУ ДФС України у Луганській області боргу в сумі 1047185, 57 грн., та відсутні відомості про обізнаність боржника як про ухвалення судових рішень, так і про наявність відкритого виконавчого провадження, тому відсутні підстави для застосування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02.10.2018 року слід скасувати, як таку, що постановлена з порушенням вимог ЦПК України, та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 441 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: І.О. Дронська

ОСОБА_4