пр. № 2-п/759/95/19
ун. № 759/3609/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О..,

представника заявника (відповідача) - ОСОБА_3,

представника позивача (стягувача) - Московенка С.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в залі судових засідань заяву ОСОБА_2 , поданої представником ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2015 року у цивільній справі (ун.№759/3609/15-ц) за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , 20.05.2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 16.06.2015 року ухваленого Святошинським районним судом м. Києва за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Окрім того, просив суд, поновити процесуальні строки для подачі даної заяви, посилаючись на те, що рішення суду було отримано ним лише 08.05.2019 року.

Зазначена заяви обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, та, на його думку, судом не в повній мірі з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні 25.09.2019 року представник заявника ОСОБА_3 , заяву підтримав у повному обсязі, та просив суд скасувати заочне рішення і призначити розгляд справи у загальному порядку.

У судовому засіданні 25.09.2019 року представник позивача (стягувача) заперечував проти заяв та просив залишити її без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи 16.06.2015 року у справі ухвалено заочне рішення (а.с. 65-67, том №1).

Копія даного рішення суду двічі направлялася відповідачу та позивачу по справі (а.с.69-70, 71, 72-73, том №1).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не отримав копію рішення суду, конверти повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 69-70, 72-73, том №1).

18.09.2015 року представник позивача отримав копію рішення суду та оригінал виконавчого листа (а.с. 74, том №1).

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_3 , з матеріалами справи ознайомлювався 08.05.2019 року (а.с. 76, том №1).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 08.10.2015 року відкрито виконавче провадження, яка була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с. 2-3, том №2).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 25.11.2015 року закінчено виконавче провадження (а.с.8-9, том№2).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 07.12.2015 року відкрито виконавче провадження, копія якої була також направлена сторонам виконавчого провадження (а.с. 15, 16, том№2).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 07.12.2015 року, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 27, том№2).

07.12.2015 року вищезазначена постанова від 07.12.2015 року направлена до ВНЗ "Київський медичний університет УПНМ" - за місцем роботи боржника ОСОБА_2 , для виконання (а.с. 27, том№2).

Як вбачається з матеріалів справи головним бухгалтером ВНЗ "Київський медичний університет УПНМ", починаючи з грудня 2015 року, щомісячно, здійснювались відрахування з заробітної плати на підставі постанови головного державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 07.12.2015 року, про що подавалися державному виконавцю щомісячні звіти про здійснення відрахування та виплати (а.с. 28-63, том № 2) та згідно розпорядження державного виконавця (а.с. 64-102, том №2) перераховувались на користь стягувача, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.103-119, том №2).

Згідно листа за підписом начальника Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві адресованого АТ КБ "ПРИВАТБАНК", згідно даних АСВП розмір стягнутих коштів на користь банку станом на 30.08.2019 року становить 14 366,95 грн. (а.с.127, том №2). Залишок боргу становить 3 482,70 грн.

З огляду на вищевикладене, на думку судом, відповідач ОСОБА_2 , враховуючи, що з його заробітної плати щомісячно, бухгалтерією підприємства, де він працює, здійснювалось відрахування заробітної плати в розмірі 20%, не міг не знати про існування рішення суду від 16.06.2015 року.

Однак, суд вважає за можливе поновити представнику заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 отримав та знав про рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:1) залишити заяву без задоволення;2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження ( ч.3 ст. 287 ЦПК України ).

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.288 ЦПК України).

Зазначені норми дозволяють зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Верховний Суд України 01.05.2007 року у Листі-узагальненні «Практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» також зробив аналогічний висновок - правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2015 року у цивільній справі позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено (а.с. 65-66, том №1).

Судом встановлено, що відповідач під час розгляду вищезазначеної справи в судові засідання двічі поспіль не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 51, 58, том №1), копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду від 02.04.2015р. отримав, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с.51, том №1) про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд у відповідності до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності та провів заочний розгляд справи (а.с. 64-67, том №1).

Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України (в редакції чинні на момент направлення судової повістки) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Таким чином, на думку суду, особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Аналогічне викладено в діючому ЦПК України, зокрема згідно ч. 3 с. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримiнального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до чиної редакції ЦПК України, зокрема в ст. 275 суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до чиної редакції ЦПК України, зокрема в ст.44 учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява була подана до суду 10.03.2015 року, станом на 16.06.2015 року відповідач жодного разу не прибув у судове засідання, хоча судові повістки, як свідчать матеріали справи відсилались на адресу відповідача, яка є його адресою реєстрації (а.с. 41, том №1). Таким чином, суд при ухваленні рішення дійшов висновку про недобросовісне користування відповідачем своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи, а відтак, зважаючи на чергову неявку відповідача в судове засідання, вирішив справу за відсутності на підставі наявних доказів у справі.

В той же час, в обґрунтування викладених в заяві обставин щодо підстав скасування заочного рішення, відповідачем, також, не надано жодного доказу, який би надав суду можливість встановити їх істотне значення для правильного вирішення даної справи, так як це є необхідною умовою при розгляді заяви щодо перегляду заочного рішення суду.

Із матеріалів справи, вбачається, що докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи заявником та його представником суду надані не були, не було їх встановлено і під час розгляду заяви.

Підстави, на які у своїй заяві посилається заявник щодо скасування заочного рішення, є фактично підставами, для оскарження рішення суду в апеляційній інстанції.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав визначених у ст.288 ЦПК України, для скасування заочного рішення.

Керуючись ст.ст. 258-261, 284-288 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2015 року у цивільній справі (ун.№759/3609/15-ц) за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заяву ОСОБА_2 , поданої представником ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2015 року у цивільній справі (ун.№759/3609/15-ц) за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 26.09.2019 року.

Суддя: Н.Д. Бабич