Справа № 577/3951/18
Провадження № 2/577/82/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

з участю секретаря Лошкарьової Н.В.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі за правилами загального провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину (договору) дійсним та визнання право власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого в с.Новомутин, Конотопського району, по вул.Лесі Українки, 4, укладеного 07.04.2016 року між ним та ОСОБА_3, а також визнати право власності на вказаний будинок.

На обґрунтування вимог вказав, що після укладення зазначеного договору відповідач виїхав з с.Новомутин у невідомому напрямку, фактично ухилившись від нотаріального посвідчення угоди, хоча між ними були досягнуті усі істотні умови договору, зокрема ОСОБА_3 отримала кошти за будинок в присутності двох свідків, передала технічний паспорт та ключи.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав вимоги фактично пославшись на обставини викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3, місце реєстрації якого не відоме, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте у судове засідання не з»явився.

За положенням ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Вислухавши доводи позивача, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню виходячи із такого.

За приписами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У ч. 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Із поданих доказів вбачається, що 07.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №4 по вул.Лесі Українки в с.Новомутин Конотопського району Сумської області, який нотаріально не був посвідчений (а.с.5-7). На виконання умов договору ОСОБА_2 сплатив 2599 грн., про що свідчить розписка (а.с.4).

Згідно довідок Бочечківської сільської ради ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території сільської ради не зареєстрована і не проживає (а.с.16, 27).

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

На обгрунтування вимог позивач послався на те, що відповідач після укладення договору виїхав з с.Новомутин у невідомому напрямку таким чином перешкоджаючи нотаріальному посвідченню угоди.

Проте, лише наведені доводи не є переконливими для задоволення вимог з огляду на таке.

По-перше відсутні документи, що ідентифікують особу продавця відповідача ОСОБА_3, а також підтверджують право власності останньої на будинок, який був предметом купівлі-продажу.

По-друге не представлено жодних доказів на підтвердження безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обовязковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Керуючись: ст.ст.220, 640, 657 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Кравченко В. О.