Справа № 591/4924/17
Провадження № 2/591/65/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Грищенко О. В., секретаря судового засідання Антипенко Н.О., розглянувши, за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ФОП ОСОБА_3, матеріали цивільної справи № 591/4924/17 за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «М.Лушпи 22» до Сумської міської ради, треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_3, управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстраційних записів про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. Свої вимоги мотивує тим, що Сумська міська рада прийняла рішення від 22.06.2011 року № 581-МР та від 24.04.2013 року №2289-МР, якими затверджено перелік обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми. До вказаного переліку безпідставно були включені допоміжні нежитлові приміщення за адресою м. Суми, пр. М.Лушпи, буд. 22: ліфтерська, площею 14,7 кв.м, трансформаторна підстанція, площею 7,4 кв.м, фотолабораторія (колясочна) площею 14,6 кв.м. та зареєстроване право комунальної власності на вказане нерухоме майно, з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, ці допоміжні нежитлові приміщення повинні передаватися у власність квартиронаймачів будинку безоплатно, та окремо приватизації не підлягають. Таким чином, уточнивши свої вимоги, просив визнати незаконними та скасувати вказані рішення Сумської міської ради в частині віднесення зазначених нежитлових допоміжних приміщень до переліку перелік обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, визнати недійсними свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно, скасувати та видалити реєстраційні записи про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні 22 лютого 2019 року до початку розгляду справи по суті встановлено, що спір виник між двома юридичними особами щодо права власності на обєкти нерухомого майна, а отже виникає питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача вважав, що справу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача та третя особа ФОП ОСОБА_3 покладалися на розсуд суду.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, враховуючи, що у даній справі спірні правовідносини виникли у звязку із включенням допоміжних нежитлових приміщень до переліку обєктів комунальної власності, при цьому, позивач стверджує про належність йому спірного обєкта нерухомого майна, тому, на думку суду, між сторонами виник спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із пунктами 2, 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд враховує також правову позицію ОСОБА_4 Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 904/2796/17, згідно з якою ОСОБА_4 Верховного Суду відступила від правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 915/175/15, визначивши справи за участю неприбуткових організацій підвідомчими господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ч. 1 ЦПК України суд повинен повідомити позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Аналіз зазначених вище правових норм та предмет спору і суб'єктний склад сторін свідчить про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки виник між двома юридичними особами з приводу захисту порушених цивільних прав та не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а отже, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,-

У Х В А Л И В

Провадження у справі за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «М.Лушпи 22» до Сумської міської ради, треті особи: фізична особа підприємець ОСОБА_3, управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстраційних записів про право власності закрити.

Розяснити позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений та підписаний 22.02.2019 року.

Суддя О.В.Грищенко