Провадження № 2/161/607/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по сплаті аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, який мотивувала тим, що з 27.11.1998 перебуває в шлюбі з відповідачем, в якому народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з початку 2016 року вони з відповідачем припинили сімейні та шлюбні відносини, проживають окремо. Діти проживають з позивачем. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20.11.2017 шлюб розірвано. Разом з тим, 07.10.2016 між сторонами був укладений Договір про участь у вихованні та утриманні дітей, відповідно до якого батько дітей зобовязувався щомісячно передавати матері кошти на утримання дітей в сумі 3000 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок; в повному обсязі забезпечувати дітей сезонним одягом та взуттям. Проте, станом на 01.09.2018, з урахуванням відсутності обовязку сплати аліментів на сина в період з 01.04.2018 по 01.09.2018, існує борг по сплаті аліментів за період з 07.10.2016 по 03.09.2018 в загальній сумі 39 205 грн., який просить позивач стягнути з відповідача. Крім того, позивачем обраховано пеню в на суму несплачених аліментів за весь період в розмірі 148 220,50 грн., однак просить стягнути з відповідача пеню в розмірі заборгованості в сумі 39 205 грн. Крім того, позивач вважає, що сума коштів, яку відповідач повинен був витратити на забезпечення дітей сезонним одягом за період з 07.10.2016 по 01.09.2018 складає 51 260 грн., і просить цю суму стягнути з відповідача в її користь. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на медичне обстеження доньки в розмірі 110 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5 120 грн. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову підтримав в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на предявлений позов відповідач не подавав.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 27.11.1998.

В шлюбі у сторін народилися діти: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16).

Шлюб розірвано рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20.11.2017 (а.с.13-14).

07.10.2016 між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Договір про участь у вихованні та утриманні дітей (далі Договір) (а.с.17).

Відповідно до п. 2 Договору на утримання дітей батько (ОСОБА_3В.) зобовязується щомісячно передавати матері кошти в сумі 3000 грн. шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п.5 Договору батько зобовязується в повному обсязі забезпечувати дітей сезонним одягом та взуттям.

Що стосується щомісячних платежів, то з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не в повній мірі виконував вимоги п.2 Договору.

Так, відповідно до банківської виписки по банківській картці позивача (а.с.19-38) за період з 07.10.2016 по 03.09.2018 відповідачем були проведені платежі: 02.12.2016 3000 грн., 31.12.2016 3000 грн., 31.01.2017 3000 грн., 25.03.2017 3000 грн., 01.07.2017 2400 грн., 01.08.2017 1500 грн., 25.01.2018 400 грн., 13.03.2018 2000 грн., 27.03.2018 995 грн., 30.04.2018 3000 грн.

Разом з тим, позивач вважає, що в період з 01.04.2018 по 01.09.2018 відповідач не повинен був сплачувати аліменти на утримання сина, відтак, сума щомісячного платежу в цей період повинна була становити 1500 грн. (в загальній сумі 7500 грн.)

Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів за період з 07.10.2016 по 01.09.2018 складає (69000 (22295+7500) 39 205 грн.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 629 ЦК України установлена обовязковість виконання договору сторонами.

Оскільки відповідач свої зобовязання по договору щодо щомісячного перерахунку коштів на утримання дітей не виконав на суму 39 205 грн., то ця сума підлягає стягненню з нього в користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З розрахунку пені, нарахованої на заборгованість відповідача по аліментах за період з жовтня 2016 року по серпень 2018 року включно слід дійти висновку, що розрахована сума пені значно перевищує суму самої заборгованості.

В звязку з законодавчим обмеженням максимального розміру пені, який не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути пеню в розмірі, що дорівнює розміру самої заборгованості -- 39 205 грн.

Що стосується, вимоги позову про стягнення з відповідача коштів, які відповідач повинен був витрати на забезпечення дітей сезонним одягом в сумі 51 260 грн., то суд вважає, що дана вимога до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В п. 5 Договору зазначено, що батько зобовязується в повному обсязі забезпечувати дітей сезонним одягом та взуттям. Однак, не визначено конкретної суми, часу її виплати, періодичності тощо.

Суму стягнення позивач обґрунтовує даними веб-сайту інтернет-магазину задля розуміння вартості одягу на ринку України. Разом з тим, жодних доказів витрат, понесених нею на забезпечення дітей сезонним одягом та взуттям, позивачем не надано. А, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача витрат на медичне обстеження в розмірі 110 грн., то такий вид участі в утриманні дітей не передбачений Договором. Разом з тим, по своїй суті, такі витрати є додатковими витратами, стягнення яких за рішенням суду передбачене ст.185 СК України. Понесення позивачем витрат на медичне обстеження доньки ОСОБА_4 підтверджене належними доказами (а.с.40). Відтак, заявлена сума додаткових витрат на медичне обслуговування дитини підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Крім того, стороною позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 120 грн.

Оскільки, позов підлягає до часткового задоволення, то в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати позивача покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов був заявлений на загальну суму 134 900 грн., а підлягає до задоволення в загальній сумі (39205+39205+110) 78520 грн., що складає 58,21%. Відтак, з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення судові витрати на правничу допомогу в розмірі (5120/100х58,21) 2980,35 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (768,40/100х58,21) 447,29 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 526, 549, 550, 626, 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 185, 189, 196 СК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: с. Оздів Луцького району Волинської області, вул. Надрічна, 6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (адреса: 44661, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2):

-39 205 (тридцять девять тисяч двісті пять) гривень заборгованості по сплаті аліментів за договором;

-39 205 (тридцять девять тисяч двісті пять) гривень пені за прострочення сплати аліментів;

-110 (сто десять) гривень додаткових витрат на медичне обслуговування;

-2 980 (дві тисячі девятсот вісімдесят) гривень 35 копійок витрат на правничу допомогу;

а всього 81 500 (вісімдесят одну тисячу пятсот) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: с. Оздів Луцького району Волинської області, вул. Надрічна, 6, РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави 447 (чотириста сорок сім) гривень 29 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його вручення рішення.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.02.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій