Провадження № 2/761/1490/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Смігунову В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

07.06.2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 14 264,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яка відбулася 27.08.2015 року по вині ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Мазда» державний номерний знак НОМЕР_1 , було пошкоджено автомобіль «Форд» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент», під керуванням ОСОБА_2 .

На момент ДТП автомобіль, який належить на праві власності ПзІІ «ВІП-Рент» був застрахований позивачем на підставі Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-AVIS від 29.10.2013 року та Додатку № 1 до даного договору.

Власник автомобіля звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та на підставі наданих документів було сплачено страхове відшкодування в розмірі 14 264,00 грн.

Як зазначає позивач, його право звернутись до винуватої особи про відшкодування сплаченого страхового відшкодування є абсолютним, а тому суд враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Так як позивач свої зобов`язання передбачені договором виконав шляхом виплати потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 14264,00 грн. і тепер до нього перейшло право регресної вимоги відшкодування заподіяного збитку, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1300,00 грн. за послуги суб`єкта оціночної діяльності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовні вимоги до суду не надійшов.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 27.08.2015 року в м.Києві на вул.Дегтярівська,9 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Мазда», державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Форд», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» та під керуванням ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зокрема, як зазначено в постанові суду, 27.08.2015 року о 16 год. 30 хв. у м. Києві на перехресті вул. Бердичівська-Дегтярівська, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мазда» державний номерний знак НОМЕР_1 , всупереч п. 14.6 (а) ПДР України, здійснив обгін, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Форд» державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_1 свою вину в порушенні ПДР України визнав.

Дана постанова набрала законної сили.

Разом з тим, автомобіль «Форд» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ПзІІ «ВІП-Рент» на момент ДТП був застрахований у позивача - ПАТ «СК УСГ» за Генеральним Договором добровільного страхування №28-0199-2700/14-AVIS від 29.10.2013 року та Додатком № 1 до вказаного договору.

31.08.2015 року ПзІІ «ВІП-Рент» звернулось до ПАТ «СК УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, заподіяного в результаті ДТП.

Згідно Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 02.09.2015 року, ремонтної калькуляції №ДККА-46425 від 02.09.2015 року, акту надання ремонтних послуг №БН-0000665 від 15.09.2015 року, Рахунку-Фактури №СФ-0000719 від 15.09.2015 року та страхового акту №ДККА-46425 від 28.09.2015 року, з доданим до нього розрахунком, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 14264,00 грн.

Відповідно до страхового акту №ДККА-46425 від 28.09.2015 року ПАТ «СК «УСГ» затверджено виплатити ПзІІ «ВІП-Рент» страхове відшкодування, завдане внаслідок ДТП у сумі 14264,00 грн.

Платіжним дорученням №18032 від 29.09.2015 року 14264,00 грн. страхового відшкодування перераховано на рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент».

Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав суду доказів, що його цивільна відповідальність на момент ДТП була застрахована так само не було надано таких доказів позивачем.

Проте як вбачається з позовної заяви позивач звертається до суду з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року за якою суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статі 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 33.1.1., 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач не надав суду доказів, що цивільна відповідальність відповідача не застрахована, як і не надав доказів, що він звертався до страховика, яка відмовила у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у провадженні № 14-176цс18, розглядаючи справу, спір у якій стосувався аналогічних правовідносин, відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, зазначивши, що покладення обов`язку з відшкодування у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи те, що позивач в порушення вимог діючого законодавства не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та відповідно не отримав відмови у виплаті страхового відшкодування, тому вимоги до відповідача заявлено передчасно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 990, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.77-81, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

В позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г. Притула