Справа №162/371/18
Номер провадження 2/162/4/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Пилипчук Р.М.,

представник позивача Бурець Н.С.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування вимог вказав, що між ОСОБА_3 та АТ КБ "ПриватБанк"було укладено договір №б/н від 13 липня 2006 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати за вказаним договором. Однак, ОСОБА_3 не було надано своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Враховуючи вказане вище, станом на 02 березня 2018 року, за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 32107,26 грн., у зв'язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 01 жовтня 2018 року подано до суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача та відзив на позовну заяву від 25 жовтня 2018 року. У вказаній заяві представник вказала, що 12 липня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н.

Зазначила, що відповідно до наданого суду представником позивача судового наказу Приморського районного суду м. Маріуполя справа 2н-2375/08 від 13 листопада 2008 року, який набрав законної сили 05 грудня 2008 року, з ОСОБА_3 постановлено стягнути в користь ЗАТ КБ "ПриватБанк"(на даний час АТ КБ "ПриватБанк") борг за договором кредиту від 13 липня 2006 року в розмірі 8243,78 грн..

Оскільки відповідач у 2008 році звертався за захистом своїх прав до суду, відповідно йому було відомо про порушення його прав, а тому перебіг стороку позовної давності розпочався з 06 грудня 2008 року.

Крім того, 25 вересня 2014 року позивач вже звертався до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, справа №162/1030/14-ц. Проте, представником позивача було подано до суду заяву в якій він просив позов ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час АТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

ОСОБА_2 наголосила, що оскільки позивач звернувся до Любешівського районного суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором 30 травня 2018 року, він пропустив трирічний строк позовної давності передбачений нормами Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк".

В поданій до суду 22 листопада 2018 року відповіді на відзив, представник позивача вказав, що згідно довідки про видачу кредитних карт (додана до відповіді на відзив) ОСОБА_3 отримав кредитну карту НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня липня 2008 року. Відповідно до виписки по вказаній кредитній карті відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 05 жовтня 2017 року внаслідок переказу коштів зі своєї картки в рахунок погашення заборгованості через Приват24. Тому представник позивача зазначила, що оскільки з даним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду 25 травня 2018 року, тобто в межах строків позовної давності, тому позовні вимоги просить задоволити повністю.

Представник відповідача в поданому до суду запереченні вказала, що оскільки термін дії кредитної карти ОСОБА_3 закінчився в липні 2008 року, за новою карткою, випущеною взамін першої, відповідач - не звертався, тому відповідно до цивільного законодавства та з врахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №751/5977/17 від 07 лютого 2018 року представник просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" оскільки позивачем пропущені строки позовної давності.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Бурець Н.С. заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 наголосила, що позивачем було пропущено строк позовної давності, тому в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк"просила відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних правових підстав.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 13 липня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 13 липня 2006 року вбачається, що останній платіж за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 булв здійснений 26 вересня 2006 року.

У відповіді на відзив та з наданої суду позивачем довідки про видачу кредитних карт вбачається, що у відповідача в користуванні була одна кредитна карта НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня липня 2008 року, нової картки, випущеною взамін першої, відповідач - не отримував.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Крім того, позивачем було надано судовий наказ Приморського районного суду м. Маріуполя справа 2н-2375/08 від 13 листопада 2008 року, яким з ОСОБА_3 постановлено стягнути в користь ЗАТ КБ "ПриватБанк"(на даний час АТ КБ "ПриватБанк") борг за договором кредиту від 13 липня 2006 року в розмірі 8243,78 грн.. Також, з матеріалів цивільної справи №162/1030/14-ц вбачається, що позивач вже звертався до Любешівського районного суду Волинської області з аналогічними позовними вимогами до відповідача, але представником була подана заяви про залишення позову без руху.

Зазначене вище дає підстави вважати, що позивач знав про закінчення строку дії даного кредитного договору.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору і допустив кредитну заборгованість. Проте, пред'являючи позов, позивач АТ КБ "ПриватБанк"пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Посилання позивача на те, що відповідачем останнє погашення заборгованості було здійснено 05 жовтня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні представник позивача Бурець Н.С. не змогла пояснити з якої карти ОСОБА_3 було здійснено списання в розмірі 34,35 грн. та на який рахунок, так як нову кредитну карту відповідач не отримував.

Крім того, вказаний вище платіж був здійснений поза межами позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року №530/31/17, постанові від 15 листопада 2018 року №329/150/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.253, 256, 267, 526, 530, 610, 612, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 76-81, 263, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: