Провадження № 2/520/445/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, процентів за користування позикою, трьох відсотків від простроченої суми заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

До суду 28.11.2014 року звернулась ОСОБА_2 з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договорами позики від 10.08.2013 року, 17.09.2013 року та 09.10.2013 року на загальну суму 61000 доларів США, процентів за користування позикою, трьох відсотків від простроченої суми заборгованості, а всього заборгованості на загальну суму 1 066 585 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач позичила відповідачу грошові кошти частинами у різні дні 2013 року на загальну суму 61000 доларів США, про що відповідач надав відповідні розписки про отримання коштів. Свої зобовязання по поверненню грошей, після вимоги у січні 2014 року, відповідач не виконує, а тому у відповідності до вимог 625,1046,1048 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути заборгованість, проценти за користування позикою а також три проценти річних від простроченої суми.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від відповідача 02.03.2015 року надійшло письмове заперечення на позовну заву ( а/с 30) в якої ОСОБА_3 зазначив про те, що він не знайомий із позивачем, жодних угод з ним не укладав, грошей не отримував.

Тривалість розгляду справи обумовлена тим, що ухвалою суду 17.03.2015 року, за клопотанням представника відповідача, по справі була призначена судова почеркознавча експертиза ( а/с 39) , яка остаточно була виконана лише 09.08.2018 року, згідно висновку №18-2215, експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Згідно вищезазначеного висновку рукописні тексти розписок від імені ОСОБА_3 від 18.08.2013 року, від 17.09.2013 року та від 09.10.2013 року виконані не ОСОБА_3 а іншою особою чоловічої статі, в віці від 25-30 років до 60-65 років, з наслідуванням підписам ОСОБА_3

У відповідності до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу ( ЦК) України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другої стороні ( позичальникові 0 грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Цивільним процесуальним кодексом ( ЦПК ) України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.. 1 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Як визначено у ч.1,5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в даної справі з боку позивача та його представника не доведено факт укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та не спростовані заперечення відповідача про відсутність будь-яких угод між ним та позивачем.

Посилання представника позивача як на підтвердження укладеної угоди бездіяльність відповідача щодо звернення до правоохоронних органів стосовно дій позивача, не може бути прийняті як належне обґрунтування, так як фактично є припущенням представника позивача, а доказування на припущеннях ґрунтуватися не може.

Не доведеність позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відмова у задоволенні позову є також підставою для відмови у стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 158,258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 65104, АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 65114, м. Одеса, вул. Тульська, 87 ) про стягнення боргу за договорами позики від 10.08.2013 року, 17.09.2013 року та 09.10.2013 року на загальну суму 61000 доларів США, процентів за користування позикою, трьох відсотків від простроченої суми заборгованості, а всього загальна суму заборгованості 1 066 585 грн.

Скасувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ухвалою суду від 01.12.2014 року.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду про забезпечення позову зберігає свою силу до набрання законної сили рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне судове рішення складено 22.02.19 року