Справа №295/4249/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.04.2018 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги умотивовані тим, що в серпні 2017 року відповідачка звернулася до начальника Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області з заявою про її побиття позивачем, окрім того зверталася зі скаргами до прокуратури Житомирської області. Вказаний випадок обурив позивача, у звязку з звинуваченням що лунають на його адресу від відповідача, у звязку з чим позивач ОСОБА_2 докладає додаткових зусиль для організації свого життя та не може нормально вести домашнє господарство, виходити на вулицю, нормально відпочивати, що завдає йому моральних страждань.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.05.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення сторін.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив до суду не направила.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 280-282 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Заслухавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до положень ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Звертаючись до суду з наведеним позовом, ОСОБА_2, як на доказ викладеного в позовній заяві, в судовому засіданні вказував на те, що відповідач зверталася з заявою до відділу поліції про злочин, який позивач не вчиняв. Дії відповідача призвели до хвилювань та стресів, внаслідок чого позивач звертався за медичною допомогою, про що свідчить довідка КУ «Центр Екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради від 10.08.2018 р. №610 про те, що 02.03.2017 року о 20 год. 51 хв. надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_1 до гр. ОСОБА_2.

Разом з тим, позовні вимоги датуються серпнем 2017 року.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, за захистом яких подано позов, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 7, 8, 12, 13, 81, 141, 247, 263-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 23,1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової / шкоди із змінами і доповненнями, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: 10029, АДРЕСА_2).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: 10029, АДРЕСА_3).

Суддя: ОСОБА_4