Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 363/3926/15-ц

провадження № 61-26250 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_4 ;

третя особа - ОСОБА_5 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня

2016 року у складі судді Котляровій І. Ю. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_5 , про встановлення земельного сервітуту.

Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки площею

0,0617 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Належна їй земельна ділянка межує із земельними ділянками, які належать

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , і які мають вихід (проїзд) на АДРЕСА_1 , по якій можливий заїзд транспортних засобів.

Зазначала, що вона використовує свою земельну ділянку для ведення особистого сільського господарства, є необхідність у проїзді до земельної ділянки транспортних засобів. З урахуванням місця розташування доступ до її земельної ділянки можливий виключно через земельну ділянку

ОСОБА_3 , так як на земельній ділянці іншого землекористувача - ОСОБА_5 знаходяться будинок та інші капітальні споруди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити на її користь постійний земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0 м та довжиною 40,0 м земельній ділянці із кадастровим номером :02:10960168, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня

2016 року у складі позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено постійний земельний сервітут ОСОБА_1 на право проїзду на транспортному засобі по встановленому шириною 3,0 м та довжиною 32 м

по земельній ділянці із кадастровим номером :02:10960168, розташованій за адресою:

АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності

ОСОБА_3 , у період з 01 жовтня поточного року до 15 квітня наступного року.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ефективне використання позивачем земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства можливе лише за умови обтяження земельної ділянки ОСОБА_3 , шляхом надання права проїзду по ній транспортними засобами. Іншого можливого варіанту проїзду до належної позивачеві земельної ділянки, аніж як через земельну ділянку відповідача немає.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановлено обставини справи, яким надана належна оцінка. Позивач не має можливості проїжджати на транспорті до належної їй земельної ділянки для її орання та завезення органічних добрив з метою ефективного цільового використання, у зв`язку з відсутністю проїзду до земельної ділянки із дороги загального користування, що проходить по

АДРЕСА_1 , по якій можливий заїзд транспортних засобів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року касаційне провадження

у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення є незаконними і ОСОБА_1 потрібен земельний сервітут не лише на право проїзду транспортним засобом, а й на право проходу до своєї земельної ділянки.

У зв`язку із відсутністю земельного сервітуту на право проходу до своєї земельної ділянки, позивач позбавлена можливості доступу до своєї ділянки, та й взагалі позбавляється можливості користуватися нею. Встановлений судом період дії земельного сервітуту припадає на холодну добу року, коли сільськогосподарські роботи по вирощуванню плодово-овочевої продукції на відкритому ґрунті не здійснюються. Отже, для досягнення мети земельного сервітуту його необхідно встановлювати у теплу пору року, на яку припадає вегетаційний період більшості сільськогосподарських рослин, а саме з квітня по жовтень.

Заперечення на касаційну скаргу не надійшло.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із вимогами частини першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0617 га, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку ЯМ №172101 від 08 жовтня 2012 року (а. с.18).

Вказана земельна ділянка межує із сусідніми земельними ділянками, що мають вихід до дороги загального користування та належать

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а. с.19).

Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (частина 1 статті 401 ЦК України).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України визначає, що ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Таким чином, суб`єктом права земельного сервітуту обов`язково має бути власник або землекористувач земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не має можливості проїжджати на транспорті до належної їй земельної ділянки для ведення сільського господарства, у зв`язку із відсутністю проїзду з дороги загального користування, що проходить по АДРЕСА_1 та встановленняпозивачеві земельного сервітуту на право проїзду частиною земельної ділянки, належної відповідачу на праві власності.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 потрібен земельний сервітут не лише на право проїзду транспортним засобом, а й на право проходу до своєї земельної ділянки, є безпідставним.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України

від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11ЦПКУкраїни (2004 року) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 1Конституції України, статті 1ЦПК України (2004 року) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10ЦПКУкраїни (2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила встановити сервітут земельної ділянки лише для проїзду транспортних засобів (а. с.1-3,15-17), а не право проходу по земельній ділянці відповідача.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що у суду першої інстанції не було підстав виходити за межі позовних вимог і встановлювати обтяження земельної ділянки правом проходу, про яке позивач не заявляв.

Крім того, матеріали справи підтверджено, що проходити до своєї земельної ділянки позивач має можливість з боку земельної ділянки ОСОБА_5 , оскільки між цими земельними ділянки є доріжка. Ці обставини підтверджуються рішенням Новопетрівської сільської ради від 30 березня

2001 року № 45 «Про впорядкування земельних ділянок по вулиці Боженко» та кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_5 , де в описі меж

від А до Б зазначено - землі загального користування (прохід) (а. с.7).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник