БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1145/19, cправа № 361/7575/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«15» лютого 2019 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування квартирою із примусовим зняттям з реєстраційного обліку місця проживання,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право на користування квартирою

№ 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку місця проживання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Калитянським «Радгосп-комбінатом», згідно з розпорядженням від 24 грудня 1996 року № 318, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації з внесенням у реєстрову книгу за № 1957 він є власником квартири АДРЕСА_1 в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області.

17 листопада 2007 року його дочка ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) уклала шлюб з ОСОБА_3, який зареєстровано виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 51. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року.

Зазначає, що на даний час в квартирі зареєстровано пятеро осіб, а саме: власник ОСОБА_2, дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_4, онука ОСОБА_6 та зять ОСОБА_3

Однак фактично з вересня 2015 року і по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області ОСОБА_3 не проживає, тому виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів за послуги, які йому не надаються, але за їх надання здійснюються відповідні нарахування, чим обєктивно порушуються права ОСОБА_2 З огляду на викладене позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. 15 лютого 2019 року його представник ОСОБА_7 надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені.

Відповідно до статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Калитянським «Радгосп-комбінатом», згідно з розпорядженням від 24 грудня 1996 року № 318, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації з внесенням у реєстрову книгу за № 1957 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області (а.с. 9).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 184259 від 15 серпня

2015 року, виданого виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, 17 листопада 2007 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з

ОСОБА_3, змінивши прізвище «Василенко» на шлюбне прізвище «Пархоменко». Даний шлюб розірвано відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року (а.с. 6, 7).

Згідно із довідкою про реєстрацію та склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Калитянської селищної ради від 23 жовтня 2018 року за № 1773, у квартирі № 53 у будинку

№ 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області зареєстровані: власник ОСОБА_2, дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_4, онука ОСОБА_6 та зять ОСОБА_3 (а.с. 8).

У актах обстеження квартири АДРЕСА_1 в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області від 04 грудня 2018 року, 01 листопада

2018 року, 08 жовтня 2018 року, 10 вересня 2018 року, 07 липня 2018 року, 02 червня 2018 року, 05 травня 2018 року, 01 квітня 2018 року, 01 березня 2018 року, 03 лютого 2018 року, 03 січня 2018 року, 02 грудня 2017 року, 01 листопада 2017 року засвідчено, що ОСОБА_3 за даною адресою не проживає, в результаті огляду квитанцій про оплату комунальних послуг встановлено, що комунальні послуги сплачує ОСОБА_4 про це підписами засвідчили ОСОБА_2 та його сусіди: ОСОБА_9 й ОСОБА_10

Враховуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася

17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 понад три роки не проживає у квартирі

№ 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області, що належить ОСОБА_2, а його реєстрація у ній заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися своїм житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про примусове зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання, то підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає, у звязку із тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації.

Частиною першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Стягненню із відповідача на користь позивача у порядку статті 141 ЦПК України підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282, 285 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування квартирою № 53 у будинку № 1 по вулиці Бредака в селищі міського типу Калита Броварського району Київської області.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Бредака, будинок № 1, квартира

№ 53; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1);

відповідач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище міського типу ОСОБА_4, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин