ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 638/1600/17

провадження № 22-ц/294/294/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року (в складі судді Подус Г.С.),

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на окристь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що становить 17986896, 27 гривень та стягнути судові витрати у вигляді судового збору.

Позов мотивований тим, що 04.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. і ОСОБА_3, було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 280 000 доларів США. Дана сума була передана відповідачам під час укладання договору. На підтвердження цього відповідачами була видана розписка, в якій вони зазначили, що зобов'язуються повернути позивачеві вказану грошову суму 04.04.2015 року.

12.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 230 000 доларів США. Зазначена сума була передана відповідачам під час укладення договору. На підтвердження цього відповідачами була видана розписка, в якій вони зазначили, що зобов'язуються повернути позивачеві вказану грошову суму до 31.12.2015 року.

Всупереч взятим на себе зобов'язанням відповідачі кошти не повернули. У зв'язку з тим, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов'язань відповідно до договору позики, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання призначене на 17.10.2017 року представник відповідача не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, що становить 17986896,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8000,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та судові витрати за подачу апеляційної скарги стягнути з ОСОБА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою подану 17.10.2017 року заяву представника відповідачі про призначення судової почеркознавчої експертизи, не вислухав думок осіб, які беруть участь у справі та не прийняв вмотивованої ухвали та результатом розгляду вказаної заяви.

Крім того, апелянт зазначав, що в резолютивній частині рішення не зазначено суму, що підлягає стягненню словами, а в мотивувальній частині не наведено розрахунків з проведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

05 лютого 2018 року до суду апеляційної інстанції на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_1 в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі та їх представник неодноразово не з'являлись, повістки, які направлялись на їх адресу повертаються без вручення, представник відповідачів повідомлений про час та місце розгляду справи. 20.02.2019 року на адресу суду надійшов електронний лист від представника відповідачів про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідачі знаходиться за межами України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, відповідачі є апелянтами, самі рухом справи не цікавляться, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 04.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 280 000 доларів США. На підтвердження цього відповідачами була видана розписка, в якій вони зазначили, що зобов'язуються повернути позивачеві вказану грошову суму 04.04.2015 року. (а.с. 8)

12.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 230 000 доларів США. Зазначена сума була передана відповідачам під час укладення договору. На підтвердження цього відповідачами була видана розписка, в якій вони зазначили, що зобов'язуються повернути позивачеві вказану грошову суму до 31.12.2015 року. (а.с.9)

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року було призначено у справі почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 18027/22152 від 04.10.2018 року короткий рукописний запис: «ОСОБА_2.» в розписці від 12.08.2015 року від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про взяття в борг 230 тисяч доларів США, розташований під текстом праворуч - виконаний ОСОБА_2 Короткий рукописний запис: «ОСОБА_3» в розписці від 12.08.2015 року від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про взяття в борг 230 тисяч доларів США, розташований під тестом праворуч, - виконаний ОСОБА_3. Підписи від імені ОСОБА_2 в розписці від імені ОСОБА_2.о. та ОСОБА_3 від 12.08.2015 року про взяття в борг 230 тисяч доларів США, розташований ліворуч рукописного запису «ОСОБА_2» та в розписці від його імені від 04.04.2014 року, про взяття в борг 280 тисяч доларів США, розташований під текстом виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2. Підпис від імені ОСОБА_3 в розписці від імені ОСОБА_2.о та ОСОБА_3.о від 12.08.2015 року про взяття в борг 230 тисяч доларів США, розташований ліворуч від рукописного запису «ОСОБА_3», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_3.

Згідно з статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно вимог статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Встановлено, що договорами позики не передбачено розмір процентів, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за розпискою від 04.04.2014 року (за період з 04.04.2015 року по 17.01.2017 року) від суми 7630456,12 грн. становить 2932185,65 грн. Сума пені за розпискою від 12.08.2015 року ( за період з 01.01.2016 року по 17.01.2017 року) від суми 6267874,67 грн. становить 1156379,83 грн. Загальна сума заборгованості становить 17986896,26 грн.

Розрахунок суми відповідачами не оспорювався та не спростований.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко