Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 180/1094/16-ц

провадження № 61-31583св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Кіровський ВДВС), про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» обґрунтовані тим, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») на користь ОСОБА_1 2 550,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС від 07 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та надано боржнику строк для добровільного виконання виконавчого листа до 13 травня 2014 року.

13 травня 2014 року на виконання рішення суду та у встановлений державним виконавцем строк, ДП «Придніпровська залізниця» здійснило сплату боргу у розмірі 200 000,00 грн, з яких: 166 243,60 грн перераховано на платіжну картку ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди та перераховано 33 756,40 грн прибуткового податку із суми моральної шкоди на розрахунковий рахунок відповідної податкової інспекції за місцем проживання відповідача.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року роз`яснено рішення цього ж суду від 04 лютого 2014 року та зазначено, що вказана сума моральної шкоди стягнута без утримання податку й інших обов`язкових платежів та що справлення та сплата податку з громадян є обов`язком боржника та стягувача, тому вирішення питання про утримання податку потрібно вирішувати на підставі вимог чинного законодавства. ДП «Придніпровська залізниця» виступило податковим агентом, на якого відповідно до вищезазначених положень податкового законодавства покладено обов`язок перерахування сум податку на доходи фізичних осіб від імені та за рахунок ОСОБА_1 з доходу, отриманого нею у виді моральної шкоди.

Посилаючись на те, що ДП «Придніпровська залізниця» у справі за позовом ОСОБА_1 перерахувало на рахунок Кіровського ВДВС 33 756,40 грн, а саме: 11 листопада 2014 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано 30 687,64 грн та на рахунок Управління Казначейства у Кіровському районі м. Дніпропетровська перераховано 3 068,76 грн виконавчого збору, ПАТ «Укрзалізниця» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 33 756,40 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» кошти у розмірі 30 687,40 грн та 1 240,20 грн сплаченого судового збору, всього - 31 927,84 грн. У решті позову ПАТ «Укрзалізниця» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрзалізниця», суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позову ПАТ «Укрзалізниця» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 515,80 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрзалізниця», суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів, які є виплатою в рамках відшкодування шкоди, та надані фізичній особі як засіб до існування, як не встановлено й наявності рахункової помилки, тому відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Суд першої інстанції, не застосувавши до спірних правовідносин положення статті 1215 ЦК України, дійшов помилкового висновку про те, що вказані грошові кошти підлягають поверненню з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги та надав переоцінку доказам - рішенням, які набрали законної сили; дійшов помилкового висновку про правильність виконання розрахунків та про те, що ОСОБА_1 заволоділа коштами позивача у розмірі 33 756,40 грн без будь-яких правових підстав.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки до правовідносин, що склалися між сторонами, стаття 1212 ЦК України не застосовується.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Марганецького міського суду Дніпропетровської області та надано учасникам справи строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, стягнуто солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 2 550,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС від 07 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного вище рішення, та надано строк для добровільного виконання виконавчого листа до 13 травня 2014 року.

13 травня 2014 року на виконання рішення суду та у встановлений державним виконавцем строк, ДП «Придніпровська залізниця» здійснило сплату боргу у розмірі 200 000,00 грн, з яких: 166 243,60 грн перерахувало на платіжну картку ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджено платіжним дорученням від 13 травня 2014 року № 1350, та перерахувало 33 756,40 грн прибуткового податку із суми моральної шкоди на розрахунковий рахунок відповідної податкової інспекції за місцем проживання відповідача, що підтверджено платіжним дорученням від 13 травня 2014 року № 1351.

Після винесення державним виконавцем постанови від 13 травня 2014 року про зупинення виконавчого провадження, ДП «Укрзалізниця» звернулось до суду із заявою про роз`яснення рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року з питань порядку оподаткування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн, яка в рішенні суду зазначена без урахування утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року у справі № 180/85/14-ц рішення роз`яснено та зазначено, що вказана сума стягнута без утримання податку й інших обов`язкових платежів та що справлення та сплата податку з громадян є обов`язком боржника та стягувача, тому вирішення питання про утримання податку потрібно вирішувати на підставі вимог чинного законодавства.

Постановами державного виконавця Кіровського ВДВС від 05 листопада 2014 року № 43174198 про поновлення виконавчого провадження та від 06 листопада 2016 року про стягнення виконавчого збору з урахуванням виправленої описки, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 3 375,64 грн у зв`язку з тим, що він у наданий строк для добровільного виконання виконавчий лист не виконав.

Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС від 06 листопада 2014 року арештовано майна боржника та оголошення заборону його відчуження у межах суми звернення стягнення - 883 401,33 грн та винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 865,75 грн за виконавчим провадженням № 42630210.

У зв`язку з тим, що у Кіровському ВДВС перебували й інші виконавчі документи щодо стягнення з одного боржника, державним виконавцем Кіровського ВДВС винесено постанову від 06 листопада 2014 року про приєднання виконавчого провадження № 43174198 до зведеного виконавчого провадження № 45370429.

З платіжного доручення від 06 листопада 2014 року № 15723 відомо, що ДП «Придніпровська залізниця» перерахувало на рахунок Кіровського ВДВС виконавчі стягнення у розмірі 1 162 841,89 грн та надало розшифровку вказаних коштів, з якої вбачається про сплату стягнення у справі за позовом ОСОБА_1 у розмірі 33 756,40 грн. Розпорядженням Кіровського ВДВС від 11 листопада 2014 року № 43174198 (В-15) на рахунок ОСОБА_1 перераховано 30 687,64 грн та на рахунок Управління Казначейства у Кіровському районі м. Дніпропетровська перераховано 3 068,76 грн виконавчого збору.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року визнано дії старшого державного виконавця Кіровського ВДВС щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, постанову Кіровського ВДВС від 06 листопада 2014 року скасовано та визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Кіровського ВДВС щодо невчинення належних дій із закінчення виконавчого провадження 10 червня 2014 року.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб, в тому числі, сум відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, регулюється розділом ІV Податкового кодексу України (далі - ПКУ України), в якому визначено доходи, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 ПКУ податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Статтею 168 ПКУ встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету (в тому числі і податків на доходи фізичних осіб), згідно з підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. якого податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У свою чергу пунктом 176.2. статті 176 ПКУ передбачено, що особи, які відповідно до цього кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Перерахування ОСОБА_1 коштів на виконання рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року в межах відкритого виконавчого провадження було здійснено ДП «Придніпровська залізниця» без урахування податку на доходи фізичних осіб, утриманого платником із суми в розмірі 200 000,00 грн моральної шкоди як податковим агентом згідно з вимогами ПКУ.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця», суд першої інстанції посилався на те, що наявні підстави для застосування статті 1212 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові ПАТ «Укрзалізниця», зазначав, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність таких умов: збільшення або зберігання майна однією стороною з одночасним зменшенням його в іншої сторони та відсутність правової підстави для набуття або зберігання майна.

Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що позивачем не доведено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів, які є виплатою в рамках відшкодування шкоди згідно з рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року, як не встановлено й наявності рахункової помилки, отже, зазначена сума не підлягає поверненню відповідно до статті 1215 ЦК України. Перерахування коштів ОСОБА_1 з урахуванням вимог ПКУ та фактичних обставин справи свідчить про безпідставність часткового задоволення позовних вимог судом першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги спростовуються наведеним вище та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик