Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа 341/2539/13-ц

провадження № 61-30943св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Максимчина Ю. Д. від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Бойчука І. В., Горейко М. Д., від 06 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з вересня 2006 року по березень 2013 року вони з відповідачем проживали разом в належній ОСОБА_2 квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у фактичних шлюбних відносинах, вела спільне з відповідачем господарство, спільний бюджет. Між ними склались відносини, притаманні подружжю. За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 року них народився син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання вони за спільні кошти, спільною працею реконструювали належну відповідачу квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого її загальна площа збільшилась з 66,5 кв. м до 122 кв. м. Вказувала, що за спільні кошти в період спільного проживання ними до автомобіля, належного відповідачу, придбано наступне майно: магнітофон вартістю 900 грн, чохли вартістю приблизно 300 грн, холодильну камеру вартістю 1 500 грн, крісло дитяче вартістю 800 грн, 2 осінні колеса вартістю 800 грн, 4 зимові колеса вартістю 4 000 грн, вартість інших запчастин та проведеного ремонту склала 2 000 грн. На купівлю будматеріалів, оплату робіт будівельників при реконструкції квартири, придбання іншого майна витрачено 90 837 грн та 4 290 доларів США.

Вказувала, що в період спільного проживання виплачено 62 901 грн на погашення кредиту за придбаний автомобіль «Нива-Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідач. За її особисті кошти придбано причіп вартістю 3 100 грн та сплачено 250 грн за його державну реєстрацію.

Зазначала, що спірна квартира, в період спільного проживання, покращилась та істотно збільшилась у своїй вартості, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат та є об`єктом їх спільної сумісної власності і підлягає поділу.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт проживання її з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року в квартирі по АДРЕСА_1 ;

визнати об`єктом права спільної сумісної власності все спільно нажите сторонами майно, як подружжя, зокрема, новостворені та реконструйовані житлові та нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право на Ѕ частини новостворених та реконструйованих житлових та нежитлових приміщень в квартирі, що розташована по АДРЕСА_1 і присудити на її користь й реально поділити в натурі, виділивши їй із вказаного майна одну новозбудовану кімнату площею 26,1 кв м, яка розміщена над ванною, коридором і гаражем на другому поверсі і одну кімнату на цьому ж поверсі площею 9,5 кв м, а також ванну із санвузлом площею 7,2 кв м, коридор площею 5,8 кв м у прибудові та площадку площею 4,4 кв м із сходовою кліткою на другому поверсі, загальною площею 53 кв м, або кімнату на першому поверсі площею 15,2 кв м, кухню площею 6,6 кв м, частину коридору площею 6,5 кв м, ванну кімнату із санвузлом площею 7,2 кв м та коридор (тамбур) площею 5,8 кв м;

визнати за нею право власності на Ѕ частини новоствореного нежитлового приміщення, що по АДРЕСА_1 - гаража площею 25,4 кв. м з компенсацією виплати позивачу відповідачем в грошовому виразі його вартості виходячи із рівності часток;

зобов`язати відповідача компенсувати Ѕ частини вартості виплачених кредитних коштів на придбання легкового автомобіля марки «Нива-Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 на протязі вересня 2006 - серпня 2008 років в сумі 31 450 грн (від загальної суми виплат 62 901 грн) та страхові виплати за період 2006-2008 роки;

компенсувати 5 150 грн, що становить Ѕ частини вартості товарів придбаних для автомобіля, а саме: магнітофону вартістю 900 грн, чохлів вартістю приблизно 300 грн, холодильної камери вартістю 1 500 грн, кріселка дитячого вартістю 800 грн, 2 осінні колеса вартістю 800 грн, 4 зимові колеса вартістю 4 000 грн, вартість інших запчастин та провадженого ремонту вартістю 2 000 грн;

стягнути кошти за придбаний причіп в сумі 3 100 грн та 250 грн за проведення реєстрації. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, загальною площею - 122 кв. м, житловою площею - 40 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна у приватну власність 5/6 ідеальної частки квартири загальною площею - 122 кв. м, житловою площею - 40 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна у приватну власність 1/6 ідеальної частки квартири загальною площею - 122 кв. м, житловою площею - 40 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Трикімнатну квартиру загальною площею - 122 кв. м., житловою площею - 40 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 залишити у спільній частковій власності.

У задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання ОСОБА_2 компенсувати 1/2 частини вартості виплачених кредитних коштів на придбання легкового автомобіля марки «Нива-Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 на протязі вересня 2006 - серпня 2008 років у сумі 31 450 грн (від загальної суми виплат 62 901 грн) та страхові виплати за період 2006-2008 роки відмовлено.

У задоволенні позову в частині вимог компенсувати 5 150 грн, що складає Ѕ частини вартості товарів, придбаних для автомобіля та стягнення коштів за придбаний причіп в сумі 3 100 грн та 250 грн за проведення реєстрації відмовлено.

Задовольняючи позов в частині встановлення факту та виділення в приватну власність сторін ідеальних часток квартири, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено факт проживання сторін, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по березень 2013 року. За вказаний період сторонами проведено реконструкцію квартири, що перебуває у власності відповідача за рахунок їх спільних трудових та грошових затрат. При цьому встановив, що трудова та грошова участь відповідача у покращенні майна значно переважила участь позивача, оскільки відповідач сам фізично брав участь у організації та виконанні будівельних робіт, купівлі будівельних матеріалів, залучав своїх родичів, знайомих без оплати їх послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача компенсувати Ѕ частини вартості виплаченого кредиту, вартості придбаного майна, стягнення коштів за придбаний причеп та проведення його реєстрації, суд виходив з того, що не здобуто доказів придбання у період спільного проживання автомобіля та збільшення його істотної вартості за рахунок спільної праці та спільних коштів та дійсної вартості причепу, при цьому позивачем вибрано невірний спосіб захисту. Зазначивши, що спірна квартира є річчю неподільною, відмовив у розподілі нерухомого майна в натурі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що факт проживання сторін однією сім`ю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у спірний період знайшов своє підтвердження. Реконструкцію проведено в результаті спільних трудових та грошових затрат сторін з огляду на наявність доходів кожного з них, ведення спільного бюджету, при цьому трудовий внесок відповідача є більшим. Погоджуючись із розподілом спірної квартири, визначеним рішенням суду першої інстанції, суд наголосив на неподільності спірної речі - квартири. Щодо залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині поділу спірного рухомого майна та його істотного збільшення, дійшов висновку, що доказів щодо його придбання в період спільного проживання сторін не здобуто.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У липні 2017 року від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, в якій вона посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову та в частині визначення ідеальних часток у спірному нерухомому майні, ухваливши в цій частині рішення про задоволення позову.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційні провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку зібраним у справі доказам, унаслідок чого ухвали необґрунтовані судові рішення в частині визначення часток у праві спільної часткової власності та відмови в задоволенні позову. Не вирішили питання розподілу судових витрат, які складаються не лише із судового збору, а й з витрат на проведення експертиз.

Вказувала, що судові рішення не містять мотивів та обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні із урахуванням наданих доказів. Вказувала, що на порушення вимог статей 10, 213, 214 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції належним чином, без урахуванням доводів та заперечень сторін, не встановив обсягу спільного майна подружжя, не з`ясував його вартість та походження коштів, за які його було придбано, хоча з`ясування таких обставин має суттєве значення для вирішення справи.

Відповідач не оскаржує судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, тому Верховний Суд, у силу частини першої статті 400 ЦПК України, переглядає судові рішення в межах доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони в період часу з вересня 2006 року по грудень 2012 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

У період спільного проживання, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даний факт встановлено на підставі наступних доказів:

копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копії витягу з реєстру актів цивільного стану; копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копії листа-відповіді Галицького РС управління ДМС в Івано-Франківській області про реєстрацію проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; копій довідок про склад сім`ї, виданих 22 лютого 2008 року та 11 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Галицької міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_2 для подальшого пред`явлення до органу праці та соціального захисту населення в яких членами сім`ї відповідача вказані позивач та син ОСОБА_5 ; довідки Управління пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області про призначення та отримання пенсії по інвалідності в період з листопад 2008 - травень 2013 року ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; довідками підприємств надання комунальних послуг та послуг зв`язку про користування пільгами в оплаті комунальних послуг та послуг зв`язку в період 2011 - 2012 роки за адресою: АДРЕСА_1 по категорії - інвалід по зору 2 групи, яким був син сторін ОСОБА_5 ; довідкою УДППЗ «Укрпошта» про надіслання в період 2008 - 2012 роки за адресою АДРЕСА_1 посилок ОСОБА_1 та отримання таких останньою; копіями актів обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 складених 09 березня 2011 року та 13 липня 2012 року комісією Галицької міської ради; фотографіями із зображенням сторін присутніх на весіллях, родинних святах сина сторін; декларацією про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2011 рік ОСОБА_2 , в якій відображено відомості про членів сім`ї, якими є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_5

ОСОБА_2 28 листопада 2002 року придбано у власність трикімнатну квартиру загальною площею 66,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу.

У 2004 році ОСОБА_2 придбано автомобіль CHEVROLET NIVA, який відповідно до кредитного договору від 21 листопада 2004 року перебував у заставі ПАТ «ПриватБанк».

Рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської обл. від 22 листопада 2006 року ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію існуючої веранди та добудову автомобільного гаражу за адресою: АДРЕСА_1 .

25 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримано дозвіл Інспекції держархбудконтролю в Івано-Франківські області на виконання будівельних робіт з реконструкції веранди та добудови автогаражу за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що фактично реконструкцію квартири розпочато в 2007 році.

Рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради від 26 січня 2012 року визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

13 лютого 2012 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, загальною площею 122 кв. м. та здійснено державну реєстрацію права власності.

Із висновків проведеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз (том № 7 а. с. 126-135), ринкова вартість квартири, на час проведення експертизи, за адресою: АДРЕСА_1 в стані до проведення реконструкції - технічні характеристики квартири станом до 2006 року - загальна площа 66, 5 кв. м, становила 611 244,72 грн.

Ринкова вартість квартири на час проведення експертизи за адресою: АДРЕСА_1 в стані після проведення реконструкції - технічні характеристики квартири станом після 2012 року - загальна площа 122 кв. м. становить 904 920,90 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині в повній мірі вказаним положенням не відповідають.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України 2004 року судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналогічні норми містяться у статтях 263-264 ЦПК України.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Відповідно до роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно положень статті 215 ЦПК України 2004 року, яка визначає зміст судового рішення, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Ухвалюючи рішення щодо розподілу часток у нерухомому майні, належному сторонам та відмовляючи у задоволенні позову в частині розподілу в натурі нерухомого майна, вимог, що витікають з розподілу рухомого майна та розподілу судових витрат, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, взагалі не зазначив у судовому рішенні встановлені судом обставини, тобто не послався на факти, що мають правове значення для вирішення спору, які встановлені судом за результатами дослідження доказів.

Крім того, судами не наведено у рішеннях оцінку доказів, тобто не вказано мотиви, з яких бере до уваги одні або відхиляє інші докази, які доводять чи спростовують певні обставини у справі. Суди попередніх інстанцій взагалі нічого не вказали і не послалися на докази. Досліджені судом докази та покладені в основу рішення доказів, фактично стосувалися доведення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, добудови та істотного збільшення нерухомого майна, що перебувало у власності відповідача в спірний період.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач вказувала на те, що предметом позову є поділ нерухомого добудованого, реконструйованого, придбаного та покращеного майна в період спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю.

При цьому, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, при визначенні ідеальних часток в майні, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, в мотивувальній частині ухвали не навів даних про встановлені судом обставини, що мають значення для спору, юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, не надав оцінку доказам, тобто не вказав мотивів, з яких бере до уваги одні або відхиляє інші докази, які доводять чи спростовують певні обставини, що є порушенням вимог статті 215 ЦПК України 2004 року. Як і не навів мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку щодо неподільності нерухомого майна. Крім того, вирішуючи спір щодо рухомого майна, про компенсацію частки якого заявляла позивач, обмежився зазначенням відсутності доказів, невірно обраного способу захисту, не надавши йому юридичного обґрунтування, аналогічно вирішивши питання розподілу судових витрат.

Наведене є грубим порушенням норм цивільного процесуального права та свідчить про необґрунтованість судового рішення.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, щодо визначення часток у нерухомому майні, неподільності нерухомого майна, розподілу судових витрат (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час касаційного перегляду справи, Суд не вирішує питання застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити зібрані у справі докази у сукупності, надати їм оцінку з урахуванням доказів поданих стороною позивача в обґрунтовування своїх вимог у сукупності із іншими зібраними доказами, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права на Ѕ частини новостворених та реконструйованих житлових та нежитлових приміщень в квартирі, розташованій АДРЕСА_1 та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б.І.Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець