Номер провадження: 22-ц/813/40/19
Номер справи місцевого суду: 520/7376/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ковязіної А.Д.,

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Морський торгівельний порт «Чорноморськ»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року, постановлену суддею Огренич І.В.,

встановила:

26.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Морського торгівельного порту «Чорноморськ», в якому просив суд ухвалити рішення, яким у відповідності з Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.89 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.06 року і його рішенням від 02.06.06 року, прийняти до нового розгляду позови ОСОБА_2 до МТПЧ від 18.03.87 року, від 21.05.88 року, від 26.09.88 року, від 02.03.89 року, про відновлення на роботі, про стягнення заробітної плати та оплату вимушеного прогулу, провадження в яких було втрачено в результаті фальсифікації справ №2-3837/04 (2-2298/06) та № 2-4804/06 (2-390/07); у відповідності з рішенням Київського райсуду від 06.10.87 року, Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.89 року і ст.ст. 9, 31, 32 КЗпП УРСР, зобов'язати МТПЧ скасувати підроблений параграф 2 наказу № 257/л про переведення позивача на посаду ст. стивидора - заст. нач. складу; зобов'язати МТПЧ скасувати підроблені накази № 160/л і №37/л, видані в порушення п. 5 ст. 147, ст. 148 і ст. 149 КЗпП УРСР і «Статуту про дисципліну працівників морського транспорту СРСР» при відсутності пояснювальній позивача, допуску у нього до роботи і будь-яких документальних підтверджень здійснення ним прогулів; у відповідності з п. 2.10 діючої «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», визнати недійсними записи №№22-24, зроблені в трудовій книжці позивача, в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.9,2.13 і 2.26 «Інструкції», ст. 48 і п. 5 ст. 147 КЗпП УРСР, видати позивачеві дублікат трудової книжки без записів, визнаних недійсними; зобов'язати МТПЧ видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем від 06.07.84 р. по ст. 39 КЗпП (у зв'язку з грубим порушенням адміністрацією трудового законодавства), у відповідності до його заяви від 30.04.88 року та листом Профкомітета ІМТП від 17.10.88 року, який визнав цю заяву обґрунтованою; у відповідності до ст.ст. 95 та 117 КЗпП, п. 4.1 «Інструкції», стягнути з МТПЧ на користь позивача заробітну плату, розмір якої, згідно висновку Профкомітету від 17.10.88 року не є предметом спору, та середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.09. 018 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права просив ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зобов'язати Київський районний суд м.Одеси постановити передбачену ч.2. ст.187 ЦПК України мотивовану ухвалу о прийнятті до провадження кожний із заявлених позовів, зобов'язати Київський районний суд м. Одеси об'єднати в одне провадження зі справою №520/8297/17, винести окрему ухвалу в адресу Державного бюро розслідувань України про проведення в рамках кримінального провадження досудового слідства за ознаками злочину, передбачених ч.2 ст.375 и ч.2 ст.382 КК України.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що районим судом невірно встановлено предмет та підстави поданого ним позову та жоден з чотирьох позовів, що підлягали новому розгляду, не були прийняті судом до провадження. Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважним складом суду, оскільки суддя Огренич І.В. є співвідповідачем по заявленому ним позову та мала заявити собі самовідвід.

Вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною, представник ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що доводи апеляційної скарги є такими, що не можуть прийматись до уваги і просить відмовити у її задоволенні, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року просить залишити без змін.

Апелянт до суду не з'явився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що що в провадженні Київського районного суду м. Одеси (суддя Коваленко О.Б.) вже перебуває цивільна справа №520/8297/17 за позовом ОСОБА_2 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому суду дійшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Крім того того колегія суддів зауважує, що позовні вимоги, що являяться предметом даного спору, на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції вже розглянуті Київським районним судом м.Одеси, про що 18.10.2018 року постановлено рішення, з текстом якого можна ознайомитись за посиданням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78988382.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала постановлена неповноважним складом суду, оскільки суддя Огренич І.В. є співвідповідачем по заявленому ним позову та мала заявити собі самовідвід, спортовуються позовом та тим що сам апелянт відводів не завляв.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляцийний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.02.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева