Постанова

Іменем України

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/1649/17

провадження № 61-30288св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року у складі судді Тихонової Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 рокуу складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», Товариство) про захист прав споживача шляхом зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 07 листопада 2016 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С03.206.72627, за якою він отримав платіжну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом в розмірі 99 900 грн. 08 листопада 2016 року з 15 год. 41 хв. до 16 год. 26 хв. з його рахунку були неправомірно списані грошові кошти в сумі 98 813 грн. У зазначений час на його мобільний телефон від імені служби безпеки ПАТ «Ідея Банк» надходили sms-повідомлення, які не відповідали змісту фінансових операцій, що проводилися з платіжною карткою. Цього ж дня о 15 год. 50 хв. він зателефонував до Миколаївського відділення № 2 ПАТ «Ідея Банк» та повідомив про списання коштів з картки, а також про те, що будь-яких фінансових операцій він не проводив. Однак в порушення пункту 8 розділу 6 Постанови Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» Товариство не відновило залишок грошових коштів на його рахунку. З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив зобов'язати відповідача відновити залишок коштів на його картковому рахунку станом на 15 год. 30 хв. 08 листопада 2016 року, повернувши неправомірно списані кошти в розмірі 98 813 грн за фінансові операції, які він не здійснював.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Ідея Банк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1 станом на 15 год. 30 хв. 08 листопада 2016 року, повернувши неправомірно списані кошти у розмірі 98 813 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що незважаючи на своєчасне повідомлення ОСОБА_4 про несанкціоноване списання грошових коштів, працівник відділу безпеки карткового бізнесу ПАТ «Ідея Банк» не вчинив жодних дій щодо блокування карткового рахунку, у зв'язку з чим на інші рахунки різних банків були переведені належні позивачу кошти в розмірі 98 813 грн. Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилено. Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У вересні 2017 року ПАТ «Ідея Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» мотивована тим, що ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів того, що він повідомив банк про неправомірні дії третіх осіб та просив заблокувати його електронний платіжний засіб. Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти була укладена між сторонами 07 листопада 2016 року, а вже наступного дня з рахунку були списанні грошові кошти, що породжує сумніви в добросовісності позивача. В день списання грошових коштів ОСОБА_4 здійснював продаж автомобільних шин через Інтернет-сайт OLX.ua, що свідчить про розкриття ним конфіденційної інформації. Тому суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про відсутність доказів, які безспірно доводять, що позивач як користувач картки своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Місцевий суд не був позбавлений можливості самостійно витребувати з Відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області інформацію, що міститься в матеріалах кримінального провадження, заведеного на підставі заяви позивача про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України, для встановлення факту розкриття/не розкриття ним конфіденційної інформації щодо платіжної картки.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що в матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Він належним чином повідомив про несанкціоноване списання грошових коштів, однак банк не вчинив жодних заходів для негайного зупинення операцій з використанням його картки, яку було заблоковано тільки наступного дня. Посилання відповідача на те, що він надав стороннім особам конфіденційну інформацію є не підтвердженими та ґрунтуються на припущеннях. Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу № 489/1649/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 07 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С03.206.72627 (далі - Угода), за якою позивач отримав платіжну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом в розмірі 99 900 грн.

Згідно з пунктом 2 Угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках Угоди та договору комплексного банківського обслуговування (далі - Договір), у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 (два) роки з моменту її випуску.

Пунктом 5.2 Угоди передбачено, що банк здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта в порядку та на умовах, передбачених діючим Договором.

Клієнт погоджується з тим та дає дозвіл на те, що банк має право направляти йому телеграми/листи-повідомлення за допомогою поштових відправлень, sms-повідомлення/листи-повідомлення на електронну пошту про виконання/неналежне виконання клієнтом його зобов'язань за Угодою, іншу інформацію, пов'язану із вищезазначеною угодою, а також комерційні пропозиції банку та рекламні матеріали (пункт 5.5 Угоди).

Згідно з пунктом 5.10 Угоди кожна зі сторін зобов'язана зберігати повну конфіденційність фінансової, комерційної та іншої інформації, отриманої від іншої сторони, і не розголошувати її, крім випадків, передбачених законом та/або цією Угодою чи Договором.

Пунктом 2.8 Договору визначено, що клієнт несе усі ризики та негативні наслідки втрати та незаконного заволодіння мобільним телефоном та/або відповідною SIM-картою із закріпленим за ним абонентським номером за умови, що він невідкладно не повідомив про це банк через контакт-центр чи у будь-який інший доступний та ефективний спосіб, що не суперечить положенням цього Договору та вимогам чинного законодавства.

08 листопада 2016 року через Інтернет-сайт OLX.ua ОСОБА_4 продавав автомобільні шини та мав отримати від покупця грошові кошти за товар в розмірі 7 800 грн на свою платіжну картку.

Цього ж дня в період з 15 год. 41 хв. до 16 год. 26 хв. на мобільний телефон ОСОБА_4 НОМЕР_3 стали надходити sms-повідомлення про зменшення балансу на його картці без зазначення суті операцій, що підтверджується роздруківкою вхідних повідомлень.

У зв'язку з цим о 15 год. 50 хв. позивач зателефонував до Миколаївського відділення № 2 ПАТ «Ідея Банк» та повідомив про отримання sms-повідомлення з невідомим змістом, списання коштів з його рахунку, а також зазначив, що не здійснює будь-яких фінансових операцій з платіжною карткою.

Однак, незважаючи на вказане повідомлення, працівник відділу безпеки карткового бізнесу ПАТ «Ідея Банк» не вчинив жодних дій щодо блокування карткового рахунку, у зв'язку з чим на інші рахунки різних банків були переведені належні позивачу кошти у розмірі 98 813 грн.

09 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів із заявами про вчинення шахрайський дій, за результатами розгляду яких Інгульським Відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Сумським Відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області було розпочато досудове розслідування.

Також у грудні 2016 року позивач звернувся до Голови правління ПАТ «Ідея Банк» з повідомленням (заявою) про вчинення шахрайських дій, які мали місце 08 листопада 2016 року, в якому просив не нараховувати проценти на викрадені кошти, а також повідомити про вжиті банком заходи щодо незаконного списання цих коштів з його картки.

Однак ОСОБА_4 було відмовлено в задоволені вказаної заяви, оскільки ПАТ «Ідея Банк» вважав, що клієнт сам розголосив конфіденційну інформацію, у зв'язку з чим і було здійснено незаконне списання грошових коштів з його рахунку.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктами 7, 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі 6-71цс15.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що, незважаючи на повідомлення позивача про несанкціоноване списання грошових коштів, службова особа ПАТ «Ідея Банк» не вчинила жодних дій щодо блокування його карткового рахунку, а також те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які безспірно доводять, що ОСОБА_4 своїми діями чи бездіяльністю сприяв поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про ненадання ОСОБА_4 належних та допустимих доказів того, що він повідомив банк про неправомірні дії третіх осіб та просив заблокувати його електронний платіжний засіб, не заслуговують на увагу, оскільки спростовується встановленими судами обставинами. Крім того, під час розгляду справи відповідач не заперечував, що 08 листопада 2016 року позивач телефонував до Миколаївського відділення № 2 ПАТ «Ідея Банк».

Аргументи скарги про те, що вдень списання грошових коштів ОСОБА_4 здійснював продаж автомобільних шин через Інтернет-сайт OLX.ua, що свідчить про розкриття ним конфіденційної інформації, є неспроможними, оскільки не підтвердженні належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Посилання заявника на те, що з метою встановлення факту розкриття/не розкриття позивачем конфіденційної інформації місцевий суд мав самостійно витребувати від Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області інформацію, що міститься в матеріалах кримінального провадження, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року, у зв'язку із залишенням цих судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов