Провадження № 2/161/120/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Гарилюка В.В.

представника третьої особи Шульгана Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Служба у справах дітей луцької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення без надання іншого житлового приміщення, на обґрунтування якого вказав, що гуртожиток, який знаходиться у АДРЕСА_1 , перебуває у державній власності Міністерства оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Володимир-Волинський. 03.11.1994 року старший прапорщик ОСОБА_5 , як військовослужбовець військової частини, отримав ордер № 36 на право зайняття житлового приміщення площею 26,8 кв. м. по АДРЕСА_2 на склад сім`ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5 як наймач, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 сини. В подальшому шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. На даний час у зазначеному житлі проживають ОСОБА_2 колишня дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_2 невістка і ОСОБА_4 онука. 25.09.2008 року на засіданні житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення про розподіл житлової площі для постійного проживання, ОСОБА_5 зі складом сім`ї 3 особи: інша дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 , було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а 12.05.2009 року виконавчим комітетом Луцької міської ради було видано ордер на вкажане житлове приміщення. Таким чином, відповідачі зобов`язані залишити своє місце проживання. Враховуючи викладене, просить суд виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 із гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначила, що 03.11.1994 року на підставі ордера, виданого КЕЧ району Прикарпатського військового округу на законних підставах разом з колишнім чоловіком ОСОБА_5 та неповнолітніми на той час синами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . На момент видачі ордера вона також працювала у військовій частині НОМЕР_1 м. Луцька, як і її чоловік і підтримувала трудові відносини у структурному підрозділі МОУ. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 у 2000 році, згідно заяви від 04.12.2007 року, вона переоформила особовий рахунок на житло в гуртожитку на себе. Крім того, трудові відносини з військовою частиною вона припинила 12.08.2004 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому її виселення разом з членами сім`ї з кімнати АДРЕСА_4 , можливе лише із наданням іншого житлового приміщення. В задоволенні позову просить відмовити.

14.12.2018 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає, що є всі підстави для виселення відповідачів з кімнати в гуртожитку виходячи з наступного. Відповідач ( ОСОБА_2 ) вселилася до спірного жилого приміщення на підставі ордеру № 36 на право зайняття житлового приміщення, виданого старшому прапорщику ОСОБА_5 на склад сім`ї з чотирьох осіб. Тому єдиною підставою, для вселення відповідачів у кімнату АДРЕСА_4 , був ордер № 36 на право зайняття житлового приміщення. Отже, відповідачі зобов`язані виселитися з гуртожитку без надання їм іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позов, просили у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача ОСОБА_2 , яка також є законним представником малолітньої ОСОБА_9 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 30.01.2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача Служби у справах дітей Луцької міської ради щодо задоволення позову заперечував, суду пояснив, що малолітня ОСОБА_4 з моменту свого народження проживає та по даний час у спірному житловому приміщенні, іншого місця проживання не має. Вважає, що задоволення даного позову призведе до порушення житлових прав малолітньої дитини. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський є складовою частиною Збройних сил України, підпорядковується Головному квартирно-експлуатаційному управлінню, є структурним підрозділом Міністерства Оборони України та є юридичною особою (а.с. 6-8).

Гуртожиток за адресою м. Луцьк, вул. Привокзальна, 14-А, перебуває у державній власності Міністерства Оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Володимир-Волинський (а.с. 9-12).

Як вбачається з ордеру № 36 на право зайняття житлового приміщення, ОСОБА_5 отримав кімнати площею 26,8 кв.м. по АДРЕСА_1 , на склад сім`ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5 як наймач, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 сини (а.с. 18).

Як встановлено судом, в 2000 році ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шлюб розірвали.

З витягу з протоколу № 18 засідання житлової комісії Волинського обласного військового комісаріату від 25.09.2008 року вбачається, що комісією було прийнято рішення про розподіл житлової площі для постійного проживання, ОСОБА_5 зі складом сім`ї 3 особи: інша дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 , було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Виконавчим комітетом Луцької міської ради 12.05.2009 року ОСОБА_5 з сім`єю, яка складається з трьох чоловік, було видано ордер № 5 на житлове приміщення загальною площею 34,4 кв.м., що складається з двох кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 20).

Позивач як на підставу заявлених позовних вимог посилається на ту обставину, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 були вселеними на у кімнату АДРЕСА_4 , як члени сім`ї військовослужбовця, а тому після розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , підлягають виселенню без надання іншого службового житлового приміщння.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Аналогічне положення містить і ч. 4 ст. 9 ЖК України.

Загальні правила користування житловими приміщеннями у гуртожитках регулюються ст. ст. 125-132 ЖК Української РСР.

Правовідносини щодо користування та забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей житлом, в тому числі і приміщеннями гуртожитків, також регулюються ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ від 30.11.2011 р. №737.

Зазначені норми містять диференціацію видів гуртожитків, умови надання такого приміщення у користування та збереження цього права у різних випадках, а також підстави виселення осіб з приміщень гуртожитків.

Враховуючи викладене, вирішення питання про виселення залежить від статусу житлового приміщення; підстав, за яких особа поселилась до нього, тобто статус цієї особи; порядку заселення та певних умов збереження права користування приміщеннями гуртожитку тими чи іншими особами.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про організацію і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Між тим, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 з 21.09.1992 року по 12.08.2004 року перебувала у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_2 (згодом перейменована на НОМЕР_3 ), що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_4 (а.с. 43).

Як вбачається з довідки Міністерства оборони України, ОСОБА_2 постійно проживає в кв. АДРЕСА_4 .

Отже, спірне приміщення, з якого просить позивач виселити відповідачів має статус службового жилого приміщення.

На даний час у спірному житловому приміщенні прописані відповідачі, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06.10.1998 року, ОСОБА_4 з 29.05.2013 року та ОСОБА_2 з 25.09.2013 року (а.с. 21-зворот).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є сином та невісткою ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 малолітньою онукою останньої.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Частинами 1-3 ст. 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 12.08.2004 року була звільненою з військової служби у зв`язку з скороченням чисельності працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи звільненою з військової служби у зв`язку з скороченням чисельності працівників, підлягає виселенню з службового жилого приміщення кімнати АДРЕСА_4 , разом з членами своєї сім`ї, виключно з наданням іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява КЕВ м. Володимир-Волинський до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Служба у справах дітей Луцької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 124, 132 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Служба у справах дітей луцької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 08 лютого 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська