Справа № 587/2619/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Черних О.М., за участю секретаря судового засідання Скрипка-Соіна О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з тих підстав, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір № б/н від 24 лютого 2009 року. Згідно договору, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, ОСОБА_1 своїх зобов'язань по кредитному договору належним чином не виконала.

Станом на 31 липня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 24 лютого 2009 року становить 197688 грн. 74 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надавши відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2009 року між сторонами укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За правилами ст. ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свої зобов'язання за вказаним кредитним договором банк виконав та здійснив видачу кредитних коштів у передбаченому кредитним договором розмірі. Відповідач належним чином кредитні зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.07.2018 року має заборгованість у розмірі 197688,74 грн.

При цьому, з урахуванням того, що дія договору припинилася ще в 2015 році, відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитом не сплатила на день закінчення дії договору, банк автоматично продовжив строк дії договору, незважаючи на тривале порушення відповідачем його умов, хоч виходячи з таких обставин не повинен був автоматично продовжувати термін дії договору. Таким чином, ПАТ КБ "Приват Банк" після закінчення дії договору у жовтні 2015 року з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобов'язань і вже тоді у цього позивача виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача.

Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача, а навпаки продовжив дію договору при цьому, протягом усіх послідуючих років, а саме з вересня 2015 року відповідач по справі кошти в рахунок погашення заборгованості не вносила на кредитну лінію, проте кредитодавець, користуючись своїм правом, продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку після закінчення першого строку дії кредитного договору.

Тому такі дії позивача суд розцінює як зловживання позивачем своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобов'язань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій відповідачу.

Також суд вважає, що умова визначена пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що якщо на протязі даного строку, одна із сторін не поінформувала другу сторону про припинення договору, він автоматично пролонгується на той самий строк - тобто на 12 місяців, не свідчить про збільшення позовної давності і не є встановленням строку договору, так як дана умова договору не відповідає вимогам ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, що стосуються поняття та визначення строку та терміну, а також суперечить правовій природі інституту позовної давності, що урегульований главою 19 ЦК України.

Крім того, положення договору щодо автоматичного пролонгування визначають не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, визначений у заяві про надання кредиту, а лише визначає терміни дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач останній платіж здійснила 09 вересня 2015 року, в подальшому відповідачем ніяких платежів по кредитному зобов'язанню не проводились (а.с.7-8).

Отже з вересня 2015 року позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме по вересень 2018 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача.

Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду лише після спливу вказаного строку, а саме згідно матеріалів справи позов публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було подано до суду, 24 жовтня 2018 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності.

За правилами, встановленими частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Суд дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, вважає, що в позовних вимогах слід відмовити, у зв'язку з спливом позовної давності.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.11,15-16,261,266,267 ЦК України, ст.ст. 4-6,76-81,95,,265,353-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)про стягнення заборгованості - відмовити

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних