печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 27 вересня 2019 року у зазначеній справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Одночасно із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - будівлю загальною площею 126,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_2 , а також на об`єкт нерухомого майна - будівлю загальною площею 634,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_2

Заява обґрунтовувалась тим, що у разі не накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, є ризик, що на момент виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача, у відповідача будуть відсутні кошти, що підлягають стягненню, та майно, за рахунок якого можливим буде виконання рішення суду.

В подальшому до суду надійшла заява про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Ціна позову становить 360 502, 71 грн, проте у суду відсутні відомості, що накладення арешту на два об`єкти нерухомості площею 126,9 кв.м та 634,9 кв.м у Тернопільській обл. буде співмірним із заявленими вимогами позову.

На переконання суду, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача не впливатиме на ефективність захисту та не унеможливить виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення з останнього заборгованості. Невиконання відповідачем договірних зобов`язань з повернення боргу не є самостійною підставою для накладення арешту на його майно в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

За наслідком подання позивачем заяви про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду суд позбавлений процесуальної можливості вчинення такої дії, адже положення пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України передбачає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Натомість у частині шостій статті 153 ЦПК України встановлено, що за наслідком розгляду заяви суд постановляє ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову.

Суд сприймає заяву позивача про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду як фактичну відмову від вимог заяви про забезпечення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк