Провадження № 2-з/522/87/1 9
УХВАЛА

11 лютого 2019 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2018 року постановлено вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності Відповідачу ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

При цьому суд виходив з того, що позивач звернулася до суду з позов про стягнення з ОСОБА_3 суму боргу за розпискою від 05.06.2017 року у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень за офіційним курсом НБУ від 13.09.2018 року. На підтвердження при фактичному одержані вказаної суми, Відповідачем було надано розписку від 05.06.2017 року на суму 10 000 (десять тисяч) доларів США. Дану позику Відповідач узяв для купівлі квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та проведення ремонту в даній квартирі. Позику Відповідач зобов'язаний був повернути через шість місяців, тобто 05 грудня 2017 року, але в строк 05.12.2017 року позику не повернув. Позивач неодноразово намагався повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобов'язання, врегулювати спір мирним шляхом не вдалося.

01.02.2019 року через канцелярію суду було подано клопотання про скасування арешту майна від представника ОСОБА_1. В даному клопотанні ставиться питання про скасування арешту квартири АДРЕСА_3, посилаючись на те, що дана квартира є власністю ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2017 року та Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06.09.2018 року по справі №522/12443/17.

В обґрунтованості свого клопотання про скасування арешту майна, ОСОБА_1, надає копію Свідоцтва про право власності від 17.07.2003 року, на квартиру АДРЕСА_4.

Представник позивача надала свої письмові заперечення на клопотання представника ОСОБА_1, відповідно до яких заперечує проти скасування заходів забезпечення позову та просить дане питання слухати без її участі.

Інші сторони у судове засідання не зявились, причин не явки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає про відсутність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд виходив з того, що відсутність таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки існують підстави вважати, що відсутність арешту майна дозволить відповідачу здійснити відчуження цього майна на користь третіх осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом перевірені та враховані усі обставини, що мають перевірятись при вжитті заходів забезпечення позову.

Так, в матеріалах справи є Інформаційна довідка № 131722541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23.07.2018 року, відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_5 є Відповідач по справі - ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої державної реєстрації відповідно до закону.

В статті 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав, тощо.

Таким чином, власником квартири АДРЕСА_5 є Відповідач по справі за №522/16282/18 ОСОБА_3.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.06.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 Одеського міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач став власником квартири АДРЕСА_6.

При обранні способів забезпечення позову суд враховував їх відповідність предмету позовних вимог.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, яка є чинною, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначається про можливість вжиття заходів забезпечення позову таким шляхом як, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Заява ОСОБА_1 обґрунтована, тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_3, але вона не підтвердила цього відповідними докази.

Таким чином, суд, дослідивши та перевіривши зміст заявлених позовних вимог, процесуальні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а саме, наявність майнового спору, належність майна відповідачу, дотримання вимог співмірності, відповідність способів забезпечення позову заявленим вимогам, вважає, що подальше існування заходів забезпечення позову є доцільним, а підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

Розглядаючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд пересвідчився в тому, що скасування заходів забезпечення заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя