Дата документу 20.02.2019 Справа № 337/2093/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/2093/18

Провадження № 22-ц/807/827/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 19 жовтня 2018 року, в складі судді Салтан Л.Г. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2007року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що самостійно виховує спільну з відповідачем доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач позбавлений батьківських прав рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2015 р.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли. Окрім того, на даний час збільшилися потреби дитини в навчанні, розвитку, що потребує більш значних витрат, та відповідно погіршує матеріальний стан позивачки. Вона на теперішній час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за другою дитиною.

Відповідач допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування не бере, постійно ухиляється від сплати аліментів, свої доходи приховує.

Просила суд про збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Хортицького районного суду від 07.11.2007 року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким стягнути з позивача ј від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач визначила спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2 500, 00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку. Проте, суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не вказав способу виконання батьком свого обов'язку утримувати дитину (у частці від доходу чи в твердій грошовій сумі), а стягнуті судом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - це лише величина аліментів, нижче та вище якої не можуть бути стягнуті аліменти. Фактично, суд не вирішив спір про стягнення аліментів у розмірі ј всіх видів доходу відповідача.

Від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що в апеляційній скарзі позивач просить стягнути аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чим фактично заявляє позовні вимоги, які не були предметом розгляду. Зазначає, що на теперішній час його заробітна плата складає 3778 гривень, що підтверджується довідкою від 06.07.2018 за № 109. На утриманні відповідача перебуває малолітня дитина від другого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому стягнення аліментів в розмірі 2500 гривень щомісячно значно погіршить матеріальний стан відповідача та його другої дитини. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. ( а.с.126-131).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, стан здоров'я дитини, задовольнив частково позовні вимоги та визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судом встановлено, що сторони у справі мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя (а.с.5).

02.08.2008 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 38).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, позивачка 05 лютого 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с. 6).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 07.11.2007 року до досягнення дитиною повнолітнього віку; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством щомісячно, починаючи з 07.11.2007 року до досягнення дитиною трьох років (а.с. 3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2015 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8,9).

Згідно з довідкою №7 від 21.05.2018 р., виданою ТОВ «Українська дистрибуційна компанія», ОСОБА_1 працює в ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» менеджером з персоналу відділу управління персоналом з 01 липня 2013 року. У період з 11 січня 2017 року по 16 вересня 2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку (а.с. 10).

Згідно з довідкою № 108 від 06.07.2018 р., ОСОБА_2 працює у ТОВ «ГАЙДАР ПЛЮС» з 03.07.2018 року за основним місцем роботи та займає посаду агента торговельного. Посадовий оклад становить 3 778, 00 грн. (а.с. 40).

На утриманні ОСОБА_2 перебуває ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 39).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Позивач, звертаючись до суду, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Хортицького районного суду від 07.11.2007 року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500, 00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

Таким чином, визначення судом першої інстанції аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не ґрунтуються на зазначених вимогах закону та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину, оскільки суд не може визначити в рішенні тільки мінімальну гарантовану межу розміру аліментів на одну дитину у випадку наявності спору між батьками, оскільки вона встановлюється законом. При присудженні аліментів суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений частиною другою статті 182 СК України, але має чітко зазначити їх розмір або за положеннями ст. 183 СК у частці від доходу, або за положеннями ст. 184 СК у твердій грошовій сумі в залежності від встановлених в ході розгляду справи обставин.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач просила збільшити розмір аліментів,які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Хортицького районного суду від 07.11.2007 року, проте, суд першої інстанції не змінив розмір аліментів, визначених зазначеним рішенням суду, а стягнув аліменти з ОСОБА_2, що не ґрунтується на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з позивача ј від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Зазначена вимога апеляційної скарги не може бути розглянута апеляційним судом, оскільки не була предметом розгляду в суді першої інстанції з огляду на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, визначивши спосіб їх стягнення у твердій грошовій сумі 2 500, 00 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як зазначалось, у статті 192 СК України закріплено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Усупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довела обставини, передбачених статтею 192 СК України, - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров'я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, покращення матеріального стану відповідача з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

Проте, доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

До того ж, на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Той факт, що позивачка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, не є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів.

Зміст позовної заяви у більшості зводиться до обґрунтування зміни розміру аліментів з огляду на понесення позивачем додаткових витрат, які спрямовані на розвиток дитини, її лікування.

Проте, зазначені обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України.

З огляду на недоведеність існування обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, колегія суддів на підставі ст.. 376 ЦПК України дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

«В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка