Дата документу 25.09.2019 Справа № 332/413/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/413/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2339/19 Марченко Н.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Коломоець Вікторії Валеріївни на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим та за заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № CM-SME/205/239/2008.

Також, 19 травня 2008 року між ними укладено договір іпотеки № PM- SME/205/239/2008, за яким з метою забезпечення повного виконання зобов`язань за кредитним договором, він передав в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 164,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18.06.2010 року приватним нотаріусом Ужгородського міьсокого нотаріального округу Закарпатської області Кішкіним Д.В. вчинено нотаріальний напис № 1336 про звернення стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2014 року виконавчий напис № 1336 від 18.06.2010 року визнано таким, що не підлягає виконанню та має бути скасованим через те, що він є неправомірним і незаконним.

Зазначає, що після цього, відповідач не припинив пред`являти вимоги на звернення стягнення на вказаний житловий будинок.

Вважає дії відповідача незаконними і необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пене) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошовим зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості.

Наведене свідчить про те, що Умовами надання банківських послуг за одне і те саме порушення договірного зобов`язання передбачено подвійну цивільно-правову відповідальність, що суперечить вимогами ч.1 ст.61 Конституцій України та ч.3 ст.508 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення

Вказує, що у разі якщо з відповідача стягуються пеня та штраф за користування кредитом виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд припинити зобов`язання за договором іпотеки № PM- SME/205/239/2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», знявши заборону відчуження з нерухомого майна виключивши запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №7212440 від 19.05.2008 року щодо житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 .

20 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про вступ у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року об`єднано заяву ОСОБА_2 про вступ у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим із первісним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим в одне провадження.

Заочним рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання зобов`язань за договором іпотеки припиненим задоволено.

Припинено зобов`язання за договором іпотеки № PM- SME/205/239/2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», знявши заборону відчуження з нерухомого майна виключивши запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7212440 від 19.05.2008 року щодо житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 .

В задоволені позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним відмолено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2017 року в задоволені заяви ПАТ «ОТП Банк» про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2017 року у цій справі відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Коломоець В.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що поза увагою залишилось те, що 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Також 26.11.2010 року між цими сторонами було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки № PM- SME/205/239/2008 від 19.05.2008 року, в результаті чого до останнього перейшли всі права ПАТ «ОТП Банку» щодо вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором та договором іпотеки. Не враховано, що в Заводському ВДВС на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-299/2011 виданого 12.03.2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором в розмірі 800864,73 грн. Таким чином основне зобов`язання не виконано, підстав для припинення зобов`язання за договором іпотеки немає. Просить скасувати заочне рішення та в задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення і ухвалити нове.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ205/239/2008. З метою забезпечення даного договору того ж дня сторонами було укладено договір іпотеки № РМ-8МЕ205/239/2008. Предметом зазначеного договору став житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

18 червня 2010 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Кішкіним Д.В. вчинено нотаріальний напис № 1336 про звернення стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду від 14 січня 2014 року даний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2011 року з позивача, як позичальника, та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 799 044 грн. 73 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з позивача за кредитним договором стягується пеня та штраф за користування кредитом, це виключає можливість звернення стягнення на житловий будинок, у зв`язку з тим, що законодавством передбачено неможливість двічі притягувати до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема неврахування судом того факту, що основне зобов`язання, забезпечене спірним договором іпотеки на час розгляду справи не є виконаним.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника виходячи з наступного.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що основне зобов`язання, яке забезпечене спірним договором іпотеки, а саме кредитний договір № СМ-SМЕ205/239/2008 не є виконаним, а тому не є припиненим. Даний факт позивачем не спростовується. Разом з тим, п. 9.1 ст. 9 договору іпотеки № РМ-8МЕ205/239/2008 передбачено, що він діє до виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань іпотекодавця.

У зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що визнання договору іпотеки припиненим з підстав припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору є неможливим. Припинення спірного договору іпотеки з інших підстав, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» також є неможливим через їх відсутність.

Окрім того, посилання суду першої інстанції на той факт, що кредитним договором передбачено стягнення одночасно пені та штрафу за користування кредитом та визнання з цих підстав договору іпотеки припиненим є безпідставним та не відповідає нормам цивільного законодавства. Так, можливе порушення положеннями кредитного договору принципу не притягнення особи до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення може бути підставою для визнання певного пункту кредитного договору недійсним, проте жодним чином не стосується дійсності або припинення іншого правочину.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню, із відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Разом з тим, колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції, щодо відмови вимог ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним за недоведеністю, оскільки суду не надано доказів про те, що ОСОБА_1 придбав будинок АДРЕСА_1 з нею в шлюбі і що цей будинок є їх спільною сумісною власністю. Крім того, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Коломоець Вікторії Валеріївни задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у цій справі, в частині задоволення позову ОСОБА_1 , зняття заборону відчуження з нерухомого майна виключивши запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7212440 від 19.05.2008 року щодо житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання зобов`язання за договором іпотеки припиненим відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дата складання повної постанови 27 вересня 2019 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко