КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної державної адміністрації міста Києва, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Святошинської районної державної адміністрації міста Києва про визнання права користування жилим приміщенням, а саме однокімнатною квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

До участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, судом залучено ОСОБА_3 на підставі ухвали від 25 травня 2018 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі ухвали від 25 квітня 2019 року (а.с. 78, 133).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі. Заборонено вчиняти будь-яким структурним підрозділам, у тому числі Відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної адміністрації у місті Києві приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була отримана ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі ордеру №05489 серія Б, виданий Шевченківською РДА 22.04.2014 (а.с. 57).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції від 15 лютого 2018 року (про забезпечення позову), третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не здійснено оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали матеріали справи не містили будь-яких доказів, які б давали підстави для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії по приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 . До того ж, суд не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам та визначеному складу учасників справи, чим допустив порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_2 - заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач Святошинська районна державна адміністрації міста Києва в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності. Третя особа ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 127).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений вид забезпечення позову є співмірним заходом із заявленими позовними вимогами позивача, обґрунтовуючи висновок тим, що відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються предмету позову, а тому за наявності наданих позивачем доказів є підстави допускати ймовірність спрямованих відповідачем дій на реалізацію наміру відчужити спірний об`єкт нерухомого майна, чим ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого в майбутньому рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування судового рішення, керуючись яким суд вжив заходи забезпечення позову ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась в суд з позовом до Святошинської районної державної адміністрації міста Києва, в якому на підставі норми статті 64, 106 ЖК України просила визнати за нею та дітьми право користування квартирою АДРЕСА_2 , із взяттям на реєстраційний облік за місцем проживання, а також визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за домовленістю з чоловіком ОСОБА_8 , його матір`ю ОСОБА_4 , дідом ОСОБА_3 і бабою ОСОБА_1 вона з червня 2014 року разом з дітьми заселилася та постійно проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 . 01 липня 2014 року знялась з реєстраційного обліку за попереднім місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 , а також надала згоду на зняття з реєстрації своїх дітей, з метою реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Починаючи з липня 2014 року і по день пред`явлення позову родина чоловіка не вирішила питання її реєстрації з дітьми в квартирі АДРЕСА_2 , а на початку 2016 року чоловік забрав свої речі та пішов проживати до іншої жінки, у червні 2017 року ним ініційовано позов про розірвання шлюбу. Зазначала про те, що в квартирі АДРЕСА_2 , окрім неї та дітей, ніхто не проживає, лише вона утримує та сплачує комунальні послуги за квартиру.

З метою забезпечення позову просила заборонити вчиняти будь-яким структурним підрозділам, у тому числі Відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної адміністрації у місті Києві приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була отримана ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі ордеру №05489 серія Б, виданий Шевченківською РДА 22.04.2014.

В обґрунтування доводів забезпечення позову посилалась на те, що після пред`явлення позову до суду їй стало відомо, що родина чоловіка - ОСОБА_4 (мати чоловіка), ОСОБА_3 (дід чоловіка), ОСОБА_1 (баба чоловіка) збирають документи для приватизації квартири АДРЕСА_2 . Приймаючи до уваги, що предметом судового розгляду справи є вирішення спору щодо визнання за нею та дітьми права користування вказаною квартирою, вважала, що необхідним і достатнім способом забезпечення позову, в даному випадку, буде заборона на вчинення дій щодо приватизації спірної квартири, припускаючи, що у разі приватизації квартири вона та її діти можуть залишитися без житла або будуть поставлені майбутніми власниками квартири у вкрай незручні умови для проживання.

Згідно долученої до матеріалів позовної заяви довідки по формі № 3 від 19 лютого 2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 не приватизована, особовий рахунок значиться за ОСОБА_3 , на цій житловій площі прописано дві особи: ОСОБА_4 (дочка наймача) та ОСОБА_8 (онук наймача) - а.с. 41.

До участі у справі судом першої інстанції залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог до предмета спору.

Подані третіми особами письмові матеріали свідчать про те, що наймач квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та члени його сім`ї: дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4 реалізували своє право згідно із Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на передачу у приватну власність у рівних частках квартири АДРЕСА_2 , подавши 24 січня 2018 року відповідну заяву до органу приватизації Святошинського району міста Києва (а.с. 70). Питання приватизації квартири органом приватизації державного фонду Святошинського району міста Києва не розглянуто, з підстав вжиття судом заходів забезпечення позову ОСОБА_2 , про що повідомлено наймача ОСОБА_3 листом від 23 лютого 2018 року № 32/19 (а.с. 74-75).

У поданих доводах апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 підтвердили факт звернення до органу приватизації та зазначили про те, що за отриманою консультацією їм відомо, що реєстрація місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 може бути проведена тільки тоді, коли наймач ОСОБА_3 та члени його сім`ї приватизують вказану квартиру. Також не заперечували тієї обставини, що після того, як позивач ОСОБА_2 разом з дітьми знялись з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання за адресою АДРЕСА_3 , їхня сім`я, без участі ОСОБА_2 та дітей, вже приватизувала вказану квартиру.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Законом України Про приватизацію державного житлового фонду" Приватизація державного житлового фонду визначено, що приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61, 64 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї також належить і особам, які не перебувають з квартиронаймачем у безпосередніх родинних зв`язках, однак постійно проживають в жилому приміщенні та мають передбачені статтею 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 у судовому порядку на підставі норми статті 64 ЖК УРСР відстоює своє право та право дітей, пов`язане з користуванням жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 . При наявності невирішеного спору в суді наймачем квартири ОСОБА_3 вчинено спробу приватизувати квартиру АДРЕСА_2 разом з безспірними членами сім`ї (дружиною, донькою).

Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Суд першої інстанції, вирішуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 , з урахуванням доказів, наданих позивачкою на підтвердження своїх вимог, правильно керувався тим, що право на приватизацію займаних квартир відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" мають наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, і що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами.

Обираючи захід до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо предмета спору, судом першої інстанції враховано, що юридично закріплене право користування житлом квартирою АДРЕСА_2 надає можливість квартиронаймачу реалізувати право на приватизацію спірного майна без згоди позивача, яка у судовому порядку доводить факт постійного проживання в квартирі, а також набуття прав і обов`язків наймача, а тому з метою недопущення зміни правового статусу спірного майна на час судового розгляду позову про право користування цим майном, судом правомірно заборонено вчиняти дії структурним підрозділам, у тому числі Відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної адміністрації у місті Києві, приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає обґрунтованими підстави ухвали суду першої інстанції для вжиття таких заходів забезпечення позову і відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана ухвала постановлена без належної оцінки доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

В той же час, мотивуючи свій висновок тим, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджені обставини як виникнення між учасниками справи: позивачем ОСОБА_2 та відповідачем Святошинська районна державна адміністрації міста Києва спору про право користування спірною квартирою, так і ймовірність спрямованих відповідачем (Святошинська районна державна адміністрації міста Києва) дій на реалізацію наміру відчужити спірний об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції не врахував зміст позовних вимог позивача ОСОБА_2 та доводи заяви про забезпечення позову.

Як встановлено колегією суддів під час перегляду судового рішення першої інстанції про забезпечення позову, що ні предмет, ні підстави заявленого позову ОСОБА_2 не вказують на те, що зазначений у позовній заяві відповідач Святошинська районна державна адміністрації міста Києва є учасником спірних правовідносин, оскільки обґрунтування вимог ОСОБА_2 щодо права користування квартирою АДРЕСА_2 стосується спору, що виник між нею, яка діє у своїх інтересах та в інтересах дітей, та наймачем ОСОБА_3 і членами його сім`ї. Не містить обґрунтувань щодо наявності обставин, які підтверджують намір Святошинської районної державної адміністрації міста Києва вчинити дії щодо відчуження спірного об`єкт нерухомого майна і доводи заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Таким чином, зазначені в ухвалі мотиви, що стосуються Святошинської районної державної адміністрації міста Києва в частині виникнення спору з ОСОБА_2 та вчинення дій, спрямованих на реалізацію наміру відчужити спірний об`єкт нерухомого майна, виходять за межі обґрунтувань заяви ОСОБА_2 , а тому помилкового покладені в основу висновку при забезпеченні позову ОСОБА_2 ..

Однак, установивши під час розгляду заяви про забезпечення позову, що правовий статут спірного майна, внаслідок приватизації, може змінитися, що істотно ускладнить чи унеможливить поновлення порушеного (оспорюваного) права позивачки, за захистом якого вона звернулась, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони структурним підрозділам, у тому числі Відділу обліку та розподілу житлової площі Святошинської районної адміністрації у місті Києві, вчиняти дії щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковою оцінкою фактичних обставин, з якими заявниця ОСОБА_2 пов`язувала застосування певного виду забезпечення позову.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: