Справа № 541/1224/19
Номер провадження 2/541/766/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 вересня 2019 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Куцин В.М.,

секретаря судового засідання Євдокимової Н.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на 4/5 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом, виділ частки в натурі як самостійний об`єкт нерухомого майна

В с т а н о в и в:

10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на 4/5 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом, виділ частки в натурі як самостійний об`єкт нерухомого майна.

Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 4/5 частки будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділити цю частку в натурі як самостійний об`єкт нерухомого майна, що складається з: житлового будинку, літера «Ж-1» з прибудовою «ж», загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., та господарських будівель: літньої кухні «А», сараю-прибудови «а1», убиральні «Е», сараю «З» з прибудовою «з», споруд № 1, №3, № 5, № 6.

Обґрунтовуючи позов посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 3 листопада 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Миргородської міської нотаріальної контори, її мати ОСОБА_3 придбала 1/3 частину жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходилося по АДРЕСА_1 , та в цілому складалося з: жилого будинку А-1, загальною площею 30,2 кв.м., сарая Б, сарая В, погріба в, уборної Е, на земельній ділянці держфонду розміром 1235 кв.м. Вказана 1/3 частина домоволодіння 15.01.1988 року була зареєстрована Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 в реєстровій книзі № 16 за реєстровим № 73.

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 20 січня 1988 року № 28 дозволено ОСОБА_3 побудувати новий будинок замість старого.

На підставі вказаного дозволу її матір`ю було побудовано відокремлений будинок в один поверх з верандою, житловою площею 37,3 кв.м., корисною площею 63,3 кв.м., який був введений в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 15 липня 1992 року № 179 на підставі акту про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 29 червня 1992 року.

Згідно з вказаним рішенням Виробничим управлінням житлово-комунального господарства 19 серпня 1992 року було видане свідоцтво НОМЕР_4 про право особистої власності на будівлі, яким посвідчено, що ціле домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.

ОСОБА_3 не зареєструвала вказане свідоцтво у Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації. Однак Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації був проведений перерахунок ідеальних долей у будинковолодінні АДРЕСА_1 , на підставі якого рішенням виконкому Миргородської міської ради народних депутатів від 16 лютого 1994 року № 43 вирішено оформити право особистої власності на 1/5 будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , на 4/5 будинковолодіння по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , проте мати так і не зареєструвала свого права власності на належну їй частину будинковолодіння, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 20 березня 2018 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 169237750 від 04.06.2019.

Рішенням Миргородського міського суду Полтавської області від 11 квітня 1995 року у справі за позовом нового власника 1/5 будинковолодіння - ОСОБА_5 до ОСОБА_3 було визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 : виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 807 кв.м., що відповідає 2/3 часткам земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 404 кв.м., що відповідає 1/3 частці земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_5 приватизувала виділену їй частину земельної ділянки як дві окремі земельні ділянки, що підтверджується довідкою Відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.11.2018, що додається.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.06.2019 № 169237750 з 27.12.2017 власником вказаних земельних ділянок та 1/5 частини житлового будинку з надвірними побудовами, об`єкта житлової нерухомості, є відповідач ОСОБА_2 . Як зазначено в цій довідці, до складу об`єкта нерухомого майна входять: житловий будинок з прибудовою А-1, а, загальною площею 30 кв.м., житловою площею 9,9 кв.м.; житловий будинок Ж-1, ж, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м.; сарай а1; літня кухня А1; сарай Д; убиральня Е; споруди 1-3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_3 померла.

Вона є спадкоємцем після матері ОСОБА_3 за законом. Інших спадкоємців немає.

При зверненні до нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами після померлої матері приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. їй постановою від 14 грудня 2018 року було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно.

В зв`язку з чим за нею має бути визнане право власності на 4/5 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що належала її матері.

Враховуючи те, що її частка в спільній частковій власності складається із відокремленого житлового будинку, який ізольований від нежитлових та житлових приміщень іншого співвласника, має окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, тобто складає окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, вважає за можливе виділити їй в натурі та визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок, літера «Ж-1» з прибудовою «ж», загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., вартістю 137771 грн., та господарські будівлі, а саме: літню кухню «А» вартістю 13423 грн., сарай-прибудову «а1», вартістю 1354 грн., убиральню «Е», вартістю 1210 грн., сарай «З» з прибудовою «з», вартістю 29824 гри., споруди № 1, №3, № 5, № 6, вартістю 10165 грн., що відповідає фактичному порядку користування будинковолодінням, який склався між співвласниками та розміру їх часток. При цьому вартість сараю «З» з прибудовою «з» не враховується при розрахунку вартості часток, оскільки вони були побудовані особисто ОСОБА_3 вже після визначення розміру часток і відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України є її власністю і не змінюють розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Зважаючи на вищевикладені обставини вона не може отримати відповідне свідоцтво та зареєструвати нерухоме майно як власник, між нею та відповідачем ОСОБА_2 не вдається досягнути домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна. Останній розпочав будівництво нового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що призводить до неможливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статтями 364, 367 ЦК України, тому вона вимушена звертатись до суду за захистом свого права, шляхом визнання права власності на вказане спадкове майно та виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ухвали судді від 01 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .

Позивач ОСОБА_1 та її представник , адвокат Сидоренко Ю,В. в підготовчому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечував ( а.с. 57).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, підтвердивши обставини викладені в позові.

Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 3 листопада 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Миргородської міської нотаріальної контори, мати позивача ОСОБА_3 придбала 1/3 частину жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходилося по АДРЕСА_1 , та в цілому складалося з: жилого будинку А-1, загальною площею 30,2 кв.м., сарая Б, сарая В, погріба в, уборної Е, на земельній ділянці держфонду розміром 1235 кв.м. Вказана 1/3 частина домоволодіння 15.01.1988 року була зареєстрована Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 в реєстровій книзі № 16 за реєстровим № 73 (а.с. 5-8).

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 20 січня 1988 року № 28 дозволено ОСОБА_3 побудувати новий будинок замість старого (а.с. 9,10).

Відповідно до рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 15 липня 1992 року № 179 на підставі акту про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 29 червня 1992 року будинок по АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію (а.с. 11-14).

Виробничим управлінням житлово-комунального господарства 19 серпня 1992 року було видане свідоцтво НОМЕР_4 про право особистої власності на будівлі, яким посвідчено, що ціле домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності (а.с. 15).

Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації був проведений перерахунок ідеальних долей у будинковолодінні АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Рішенням виконкому Миргородської міської ради народних депутатів від 16 лютого 1994 року № 43 вирішено оформити право особистої власності на 1/5 будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , на 4/5 будинковолодіння по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 18).

ОСОБА_3 не зареєструвала свого права власності на належну їй частину будинковолодіння, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 20 березня 2018 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 169237750 від 04.06.2019 (а.с. 19,24-25).

Рішенням Миргородського міського суду Полтавської області від 11 квітня 1995 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 було визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а саме виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 807 кв.м., що відповідає 2/3 часткам земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 404 кв.м., що відповідає 1/3 частці земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 20-22)

Відповідно до довідки Відділу у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.11.2018 ОСОБА_5 приватизувала виділену їй частину земельної ділянки як дві окремі земельні ділянки (а.с. 23).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.06.2019 № 169237750 з 27.12.2017 власником вказаних земельних ділянок та 1/5 частини житлового будинку з надвірними побудовами, об`єкта житлової нерухомості, є ОСОБА_2 (а.с. 24-25) До складу об`єкта нерухомого майна входять: житловий будинок з прибудовою А-1, а, загальною площею 30 кв.м., житловою площею 9,9 кв.м.; житловий будинок Ж-1, ж, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м.; сарай а1; літня кухня А1; сарай Д; убиральня Е; споруди 1-3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.05.2018 року (а.с. 26).

ОСОБА_1 є спадкоємцем після ОСОБА_3 за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 27,28)

Інших спадкоємців після померлої ОСОБА_3 немає, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. від 04.04.2019 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.05.2018 (а.с. 29-30).

Постановою приватного нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. від 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами після померлої матері по причині відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 31).

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: договором купівлі-продажу від 3 листопада 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Миргородської міської нотаріальної контори, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала 1/3 частину жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходилося по АДРЕСА_1 ; рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 20 січня 1988 року № 28 дозволено ОСОБА_3 про дозвіл на забудову будинку; рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів від 15 липня 1992 року № 179 про введення в експлуатацію будинку; свідоцтвом НОМЕР_4 про право особистої власності на будівлі, яким посвідчено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності; рішенням Лубенського міжміського бюро технічної інвентаризації про проведення перерахунку ідеальних долей у будинковолодінні АДРЕСА_1 ; рішенням виконкому Миргородської міської ради народних депутатів від 16 лютого 1994 року № 43 яким вирішено оформити право особистої власності на 1/5 будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , на 4/5 будинковолодіння по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 5-18).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності закріплено і в статгі 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підтягає державній реєстрації.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.11.2018 господарська споруда сарай «З» є самочинним будівництвом (а.с. 32-38).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано будь - яких доказів , що спростовують зазначену обставину.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 не набула право власності на господарську споруду сарай «З», виходячи з положень ст. 1218 ЦК України, в задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування ОСОБА_1 на господарську споруду сарай «З» необхідно відмовити.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до

суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Керуючись ст.ст. 364, 1216, 1217, 1268, 1273, 1261, 392 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 200, 263, 264, 265, 266, 268, 273,354 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 4/5 (чотири п`ятих) частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку Ж-1, з прибудовою «ж», та господарських будівель: літня кухня «А», сарай -прибудова «а-1», убиральня «Е», споруди №1, №3 ,№5, №6, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 4/5 (чотири п`ятих) частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку Ж-1, з прибудовою «ж», та господарських будівель: літня кухня «А», сарай - прибудови «а1», вбиральня «Е», споруди №1, №3, №5, №6, як самостійний об`єкт нерухомого майна.

В задоволенні позовних вимог щодо господарської будівлі сарай «З»-відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Миргород Полтавської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ,фактично проживає АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженець села Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, рнокпп не встановлений..

Миргородська міська рада, адреса місцезнаходження м. Миргород вулиця Незалежності,17, .

Повне судове рішення складено 25.09.2019 року.

Суддя: В. М. Куцин