РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/442/19

Справа № 510/1712/17

13.02.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2008 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 1,00 га, яка розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, державний акт виданий на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 12 березня 2003 року за № 81/А-2003, серії ОД № 055622, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027.

За життя ОСОБА_3 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Позивач проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

До спадкоємців за законом на майно померлого також відноситься відповідач по праві ОСОБА_2, яка є родичкою ОСОБА_3 Однак вона не проживала разом з ОСОБА_3 та після його смерті не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 21 жовтня 2017 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката ОСОБА_4, відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують, проти заочного вирішення справи не заперечують.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 13 березня 2018 року явку відповідача ОСОБА_2 було визнано обовязковою та викликано її у судове засідання для надання суду особистих пояснень.

Однак на судові засідання, що відбулися 26 червня 2018 року, 24 липня 2018 року, 27 серпня 2018 року, 08 жовтня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 26 листопада 2018 року, 27 грудня 2018 року, 13 лютого 2019 року відповідач не зявилася, про дату, час та місце їх проведення сповіщалася належними чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 19 липня 2008 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 1,00 га, яка розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, державний акт виданий на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 12 березня 2003 року за № 81/А-2003, серії ОД № 055622, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027.

За життя ОСОБА_3 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Позивач є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав однією сімєю з спадкодавцем не менш як пять років до часу відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Позивач доглядав за ОСОБА_3, піклувався про нього, доглядав за будинком.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, допитаний у судовому засіданні 27 серпня 2018 року свідок ОСОБА_5 також зазначила, що ОСОБА_1С проживав з померлим ОСОБА_3 та піклувався про нього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До спадкоємців за законом на майно померлого також відноситься відповідач по праві ОСОБА_2, яка є родичкою ОСОБА_3 Однак вона не проживала разом з ОСОБА_3 та після його смерті не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 21 жовтня 2017 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку площею 1,00 га, яка розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що підтверджує державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 12 березня 2003 року за № 81/А-2003, серії ОД № 055622, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0027 в порядку спадкування за законом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова