КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 363/2295/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/3279/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач перший заступник прокурора Київської області

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської областіна рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Баличевої М.Б., у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

у червні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_2, у якому, з урахуванням уточнень, просив витребувати з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованого на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області, загальна вартість яких складає 687 366 грн.

В обгрунтування позову посилався на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014, яке набрало законної сили, визнано незаконною передачу ОСОБА_3 спірної земельної ділянки та витребувано спірну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_4, якому ця земельна ділянка була відчужена за договором купівлі - продажу. Цим судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка площею 1,9999 га з кадастровим номером НОМЕР_3 на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області відносилась до земель резервного фонду та передана у приватну власність ОСОБА_3, яка не є членом сільськогосподарського підприємства, не зайнята у соціальній сфері с. Новосілки та не проживає на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області. Проте виконати рішення та витребувати у ОСОБА_4 спірну земельну ділянку неможливо, оскільки незважаючи на судовий розгляд спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_2

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.10.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що спірна земельна ділянка вибула від власника поза його волею. Рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт незаконної передачі земельної ділянки у власність першому набувачу ОСОБА_3 Право власності держави на цю земельну ділянку не припинялося, оскільки земельна ділянка була передана незаконно, а тому обраний ними спосіб захисту порушеного права, а саме витребування майна з чужого незаконного володіння відповідає статтям 387, 388 ЦК України. ОСОБА_4 достовірно знаючи про прийняття Вишгородським районним судом Київської області рішення від 30.10.2014 про витребування у нього спірної земельної ділянки відчужив цю ділянку 12.02.2015 на користь ОСОБА_2, яка 05.10.2017 здійснила поділ земельної ділянки, що свідчить про недобросовісність поведінки набувача майна. Суд не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 17.02.2016 № 6-2407 цс15, від 25.06.2014 № 6- 67 цс14. Вважає, що у даному випадку втручання держави є виправданим, оскільки земельна ділянка вибула поза волею власника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначив, що станом на час укладення договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки від 12.05.2015 рішення Вишгородського районного суду від 30.10.2014 ще не набрало законної сили, відтак вважає, що продавець земельної ділянки мав належний обсяг повноважень щодо відчуження цієї земельної ділянки. Судом не встановлено недобросовісності відповідача як набувача земельної ділянки та відповідач не є учасником правовідносин з державою в особі Вишгородської районної державної адміністрації під час надання земельної ділянки із земель резервного фонду. Судом також не встановлено відсутності повноважень у Вишгородської районної державної адміністрації щодо передачі спірної земельної ділянки. Крім того, Новосілківська сільська рада ніколи не була власником спірних земельних ділянок, а тому не має права на їх витребування. Також вважає, що предмет спору у справі, у якій ухвалено рішення про витребування земельної ділянки від ОСОБА_4 є іншим, оскільки земельні ділянки, які належать на праві власності відповідачці мають інші кадастрові номери та мають іншу площу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1979 від 05.11.2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯИ № 891272 на право власності на земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером НОМЕР_3.

За договором дарування від 14.02.2011 № 248 ОСОБА_3 відчужила цю земельну ділянку на користь ОСОБА_7, який у свою чергу на підставі договору купівлі - продажу від 22.07.2013 відчужив її на користь ОСОБА_4

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014 визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1979 від 05.11.2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки та визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_3 на цю земельну ділянку. Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 за № 4209731 від 22.07.2013 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_3 до земель резервного фонду. Рішення суду в цій частині набрало законної сили.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану земельну ділянку на даний час зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 12.02.2015 № 337.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку у 2015 році у законний спосіб, а саме уклавши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу із особою, яка також придбала спірну земельну ділянку у законний спосіб на підставі договору купівлі-продажу в особи, якій було передано земельну ділянку у власність. Оскільки договори купівлі - продажу не визнані недійсними ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки, а позбавлення останньої права власності на спірну земельну ділянку буде мати ознаки непропорційного втручання держави у її право власності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пославшись на зазначену норму суд першої інстанції не врахував, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014, яке набрало законної сили визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1979 від 05.11.2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки та визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_3 на цю земельну ділянку. Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 за № 4209731 від 22.07.2013 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області спірну земельну ділянку. Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили визнано незаконність передачі спірної земельної ділянки у власність першому власнику ОСОБА_3, відсутні підстави вважати, що зазначена земельна ділянка вибула із володіння власника за його волею. А тому доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що земельна ділянка вибула з володіння Вишгородської районної державної адміністрації за волею останньої колегія суддів вважає безпідставними.

Вибуття спірної земельної ділянки поза волею власника уже встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, оскільки саме з цих підстав спірна земельна ділянка була витребувана у ОСОБА_4

ОСОБА_4 знаючи про рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014 у період перегляду справи у апеляційному порядку відчужив спірну земельну ділянку відповідачці (договір купівлі - продажу 12.02.2015, рішення апеляційного суду Київської області у цій справі 17.02.2015).

Відповідно до статті 129 - 1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Суд першої інстанції не врахував, що відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_4 на користь відповідачки призвело до неможливості виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014 про витребування цієї земельної ділянки від ОСОБА_4

Вказуючи на те, що майно не може бути витребувано у відповідачки, оскільки договір, за яким вона набула спірну земельну ділянку не визнаний недійсним суд першої інстанції не врахував, що якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, то власник майна позбавлений права на застосування реституції, оскільки він не є стороною договору. У такому разі належним способом захисту прав власника є витребування майна.

За обставинами справи встановлено, що спірна земельна ділянка за договором дарування від 14.02.2011 була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7, за договором купівлі - продажу від 22.07.2013 ОСОБА_7 відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_4, а за договором купівлі - продажу від 12.02.2015 ОСОБА_4 відчужив цю земельну ділянку ОСОБА_2

Оскільки позивач не є стороною даних договорів, а рішенням суду встановлена неправомірність передачі земельної ділянки ОСОБА_3 належним способом захисту порушеного права власника є витребування земельної ділянки, а не визнання угод щодо відчуження земельної ділянки недійсними.

Згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.10.2014 спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_3 з порушенням вимог закону, відтак суд витребував цю земельну ділянку від ОСОБА_4 не визнаючи договір про відчуження земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Відтак висновки суду про те, що земельні ділянки не можуть бути витребувані у відповідачки, оскільки договір купівлі - продажу не визнавався недійсним суперечать положенням чинного законодавства.

Вищезазначеним рішенням також встановлено, що спірна земельна розташована в межах населеного пункту с. Новосілки згідно проекту землеустрою щодо встановлення (корегування) і зміни меж на території Новосілківської сільської ради та ця земельна ділянка витребувана від ОСОБА_8 саме на користь Новосілківської сільської ради Вишгородського району.

Відтак доводи відповідачки про те, що Новосілківська сільська рада не є власником спірної земельної ділянки та не може ставити питання про її витребування суперечать матеріалам справи.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачки про те, що предметом спору у даній справі та предметом спору у справі, у якій було скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1979 від 05.11.2009 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки та визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_3 на цю земельну ділянку є різні земельні ділянки, оскільки ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 саме земельну ділянку, яка за рішенням суду була витребувана у останнього. Доказів про те, що відповідач придбала інші земельні ділянки не надано та на такі обставини відповідач не посилається. Відтак подальший поділ цієї земельної ділянки площею 1,9999 га на дві земельні ділянки площею відповідно 0,9999 га та площею 1 га, а також присвоєння цим земельним ділянкам інших кадастрових номерів не змінює предмету спору.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пославшись на зазначені норми, а також на те, що у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що перший власник спірної земельної ділянки ОСОБА_3 набула право власності на цю земельну ділянку у незаконний спосіб та незаконність набуття права власності встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Застосовуючи практику ЄСПЛ щодо втручання держави у право власності особи та вказуючи про те, що таке втручання повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм суд не врахував, що у даній справі не розглядається питання про правомірність чи неправомірність дій органу публічної влади щодо вирішення питання про надання чи відведення земельної ділянки. Спір щодо неправомірності відведення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки вирішений у іншій справі, у якій рішення набрало законної сили. Відтак у даному аспекті має діяти принцим юридичної визначеності, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Суд першої інстанції не врахував, що відмовляючи у задоволенні позову за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, та яким встановлено незаконність вибуття земельної ділянки від власника, суд фактично здійснив переоцінку цього рішення та фактично зробив висновки про те, що воно не повинно бути виконане.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Позивачем за подачу позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у сумі 10 310,49 грн, за подачу апеляційної скарги позивачем сплачено 15 465,74, що разом складає 25 776,23 грн. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року скасувати.

Позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області

судовий збір у сумі 25 776,23 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.02.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик