РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20288/18

пр. № 2/759/2864/19

22 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Котляр Ю.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Демочко Л.В.,

третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Святошинського районного суду міста Києва в залі судового засідання № 7, позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація про внесення змін до договору найму жилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компінія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація про внесення змін до договору найму жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 березня 1997 року, між позивачем, на той час ОСОБА_6, та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 261. Після одруження нами обрані прізвища - ОСОБА_5 та ОСОБА_5.

Розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації від 23 червня 1998 року № 1039 її чоловіку (з сім'єю з двох осіб) було надано жиле приміщення площею 18,88 кв. м., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, про що Ленінградською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ордер на жиле приміщення № НОМЕР_1.

Після отримання ордеру та укладення договору вони вселилися в дане жиле приміщення та зареєструвалися в ньому. З того часу постійно проживали за вищевказаною адресою.

Проте, недавно чоловік позивача захворів та має нервово-психічні розлади. Та з 16 січня 2018 року, ОСОБА_5. зареєстрований і проживає в Київському геріатричному пансіонаті, згідно з путівкою № 50 виданої Департаментом соціальної політики м. Києва.

У лютому 2018 року позивач звернулась із заявою до Комунального Підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" про внесення змін до договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1. 16 лютого 2018 року отримала відповідь на заяву, в якій їй повідомлялось про відмову в її задоволенні.

У серпні 2018 року позивач повторно звернулася із заявою до Комунального Підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" про внесення змін до договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1. Листом від 28 серпня 2018 року № 107/56-1585, їй знову було повідомлено, що немає підстав для внесення змін до договору найму житлового приміщення.

Як зазначила позивач, вона є дружиною наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 За даною адресою проживає з 04 квітня 1997 року і по теперішній час. Протягом всього цього часу вона здійснює утримання даної квартири, а особливо після того, як її чоловік захворів та був поселений до лікарні, всі витрати по її утриманню вимушена нести одноособово. В той же час, ОСОБА_5 більше десяти місяців не проживає в даній квартирі, оскільки з 16 січня 2018 року проживає та зареєстрований в Київському геріатричному пансіонаті, який являє собою соціально медичну установу для осіб похилого віку з розладами здоров'я та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Також зазначила, що ОСОБА_5 ніякої участі в утриманні спірної квартири, не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому у квартирі немає.

З урахуванням наведеного позивач просила суд захистити її права та законні інтереси шляхом внесення змін до договору найму та визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1.

17.12.2018 року, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва, визначено головуючого суддю Бабич Н.Д.. (а.с. 27).

Ухвалою судді від 18.12.2018 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження (а.с. 19-30).

08.01.2019 року від відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва до суду надійшов відзив на позовну заяву, за якими відповідач заперечував у задоволені позовних вимог з тих підстав, що позов не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним (а.с.41-42).

10.01.2019 року до суду від третьої особи Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації за підписом представника - ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності № 107-13/439 від 18.01.2018 року, надійшли письмові пояснення, за якими проти позовних вимог позивача третя особа заперечувала з підстав відсутності законних підстав для задоволення вимог (а.с. 54-55, 56).

До встановленої судом дати подачі відзиву на позов та станом на дату ухвалення рішення до суду від відповідача ОСОБА_5відзиву не надходило.

До встановленої судом дати подачі письмових пояснень та станом на дату ухвалення рішення до суду від третьої особи ОСОБА_4 письмових пояснень не надходило не надходило.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2019 року, закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 62-63).

В судовому засіданні 18.02.2019 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові.

В судовому засіданні 18.02.2019 року представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Демочко Л.В., який діє на підставі довіреності № 05-юр від 08.01.2019 року, проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав їх необґрунтованості, викладених в відзиві на позов.

В судовому засіданні 18.02.2019 року третя особа ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, процесуальним правом подати письмові пояснення на позов чи відзив не скористався.

В судове засідання 18.02.2019 року, відповідач ОСОБА_5 не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом подати відзив на позов чи відзив не скористався.

В судове засідання 18.02.2019 року представник третьої особи - Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення до суду не надходило. Скористався процесуальним правом подати письмові пояснення до позову, за якими проти задоволення позовних вимог позивача заперечував.

Від позивача до суду заперечень на відзив відповідача не надходило.

До суду клопотання позивача про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача не надходило.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи та відповідача ОСОБА_5 на підставі наявних даних в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

На підставі ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК).

Виходячи із змісту ст.ст. 15-16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.61 ЖК Україникористування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Частиною 1 ст. 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 березня 1997 року, між позивачем на той час ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 261. Після одруження нами обрані прізвища - ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (а.с. 7).

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 23 червня 1998 року № 1039 ОСОБА_5 (з сім'єю з двох осіб) було надано жиле приміщення площею 18,88 кв. м., яке складається з 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, про що Ленінградською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ордер на жиле приміщення № НОМЕР_1 (а.с. 8, 9).

Згідно довідки № 03 від 23.01.2018 року, виданої Київським геріатричним пансіонатом, ОСОБА_5, постійно зареєстрований та проживає в Київському геріатричному пансіонаті з 16.01.2018 року, згідно путівки № 50 виданої Департаментом соціальної політики м. Києва (а.с. 11).

Як вбачається з листа-відповіді № 09-10-юр від 16.02.2018 року Комунального Підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" про внесення змін до договору найму житлового приміщення, ОСОБА_1, відмовлено у внесенні змін у договір найму жилого приміщення (а.с. 12).

На повторне звернення ОСОБА_1 листом за № 107/56-1585 від 28.08.2018 року Комунального Підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" про внесення змін до договору найму житлового приміщення, відмовлено у внесенні змін у договір найму жилого приміщення (а.с. 14).

Як вбачається з копії паспорта виданого на ім'я ОСОБА_5, серії НОМЕР_2, знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: за адресою: АДРЕСА_3, - за місцем знаходження Київського геріатричного пансіонату (а.с. 11, 23-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому. Позивачем суду не надано доказів проте, що ОСОБА_5 надав заяву, як наймач спірної квартири на згоду про внесення змін в договір найму, не надано доказів про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що могло б бути підставою для внесення змін до договору найму спірного жилого приміщення у відповідності до ч. 1 ст. 106 ЖК України.

Як вбачається з довідки № 03 від 23.01.2018 року, виданої Київським геріатричним пансіонатом, ОСОБА_5, на даний час проживає в Київському геріатричному пансіонаті з 16.01.2018 року, згідно путівки № 50 виданої Департаментом соціальної політики м. Києва та у відповідності до п. п. 5, 6 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за ним понад шість місяців у зв'язку з виїздом для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно до Рішення Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» п. 20 створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 48-49).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 8 від 06.01.2015 року було затверджено статут комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 47)

Підприємство є новоствореною юридичною особою, яке має право вчиняті правочини, набувати майнові та особисті немайнові права, нести відповідальністі бути позивачем та відповідачем або третьою особою в судах, та не є правонаступником жодного з раніше існуючих комунальних підприємств. Майне підприємства належить до комунальної власності територіальної громади місті Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києв державної адміністрації № 58 від 06.02.2015 «Про передачу за закріпленню житлового і не житлового фонду за комунальним підприємством «Керуючі компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», за новоствореним підприємством було закріплено на праві господарського віданні житлові та нежитлові будинки комунальної форми власності відповідно до додатку до розпорядження (а.с. 46).

Згідно зі ст. 18 ЖК Україниуправління житловим фондом здійснюється виключно власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 10 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не наділено повноваженнями вносити зміни в договір найму жилого приміщення, що знаходиться у власності територіальної громади м. Києва». Позовні вимоги безпосередньо впливають на права та обов'язки власника майна - Київську міську раду, яка не була залучена до участі у справі, оскільки позивач не подав до суду відповідного клопотання в порядку ст. 51 ЦПК України.

При розгляді справи у суді позивачем з власної ініціативи, а також і учасники процесу не порушували питання щодо заміни належного відповідача у справі, чи залучення в якості співвідповідачем, а відтак звернені позовні вимоги до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» задоволенню не підлягають.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 58, 61, 63, 66, 71, 106,107, 163 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 12, 51, 76-82, 141, 206,264-265, 268, 273, 274-279, 352,354, 365 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація про внесення змін до договору найму жилого приміщення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Святошинський районний суд міста Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2019 року.

Суддя Н.Д.Бабич