Дата документу 13.02.2019 Справа № 329/1020/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 329/1020/17 Головуючий у 1-й інстанції Богослов А.В.
Номер провадження 22-ц/807/677/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Чернігівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Чернігівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

27 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про стягнення судових витрат по цивільній справі № 329/1020/17.

В обгрунтування заяви зазначила, що ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 21.12.2017 позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Чернігівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, за заявою позивача була залишена без розгляду. Питання про судові витрати судом вирішено не було.

ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 6767,20 грн. та витрати на явку представника у судові засідання 27.11.2017 та 21.12.2017 в сумі 1562,51 грн.

Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у цивільній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати в сумі 6767 грн. 20 коп.

В задоволенні заяви щодо стягнення іншої частини судових витрат на правничу допомогу та судових витрат, пов'язаних із явкою представників до суду - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяи ОСОБА_4 про розподіл судових витрат в повному обсязі.

ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду. Питання про судові витрати судом вирішено не було.

У грудні 2017 ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 6767,20 грн. та витрати на явку представника у судові засідання в сумі 1562 грн.

Судом встановлено, що 15.11.2017 ОСОБА_4 уклала договір про надання правничої допомоги із представником.

Згідно копії розрахунку вартості правової допомоги, наданої стороні у цивільній справі № 329/1020/2017 від 21.12.2017 сума витрат на правничу допомогу становить 6767,20 грн.

Згідно копії розрахункової квитанції до договору від 21.12.2017 ОСОБА_4 сплатила 6767,20 грн. за надання правничої допомоги.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції ірнов тсанволено, що обов'язок щодо доведення підстав зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката покладається саме на сторони. ОСОБА_5 не обгрунутвала та не надала доказів того, що витарти на правничу допомогу підлягають зменшенню.

Доводи про те, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи, тому могла отримувати правничу допомогу безкоштовно є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов вірного виснвоку про те, що витрати на правничу допомогу в сумі 6767,20 грн. підлягають стягненню.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що представником відповідача надані суду документи, що свідчать про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу на загальну суму 12767,20 грн.

Суд дійшов обгрунтвоаного висновку за наявними в матеріалах спарви доказами про те, що станом на день постановлення ухвали Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 понесла витрати на правничу допомогу на суму 6767,20 грн. Витрати на суму 6000,00 грн відповідач поніс не у зв'язку із необґрунтованими діями позивача, а через необхідність оскарження ухвали суду першої інстанції, її перегляду в апеляційний інстанції та проведення судового засідання в суді першої інстанції. Збільшення витрат на правничу допомогу сталося не через дії позивача, тому суд дійшов обгрунтвоаного та вірного висновку про відсутність підстав для стягнення 6000,00 грн в якості витрат на правову допомогу після 15.01.2018 року (постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть

Вірно встановивши при вирішенні питання про розподіл судових витрат обставини спарви та правильно застосувавши норми процесуального права, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача у відповідній частині.

Апеляційна скарга не містить посилань, обставин та доказів, які свідчать про незаконність та необгрунтвоаність постановленої ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постанволена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі та обґрунтовано зроблено висновок про наявінсть підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постанволено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задовлення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: