Справа № 567/1716/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення пені від суми несплачених аліментів

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів звернулась ОСОБА_1

В обгрунтування позову зазначає, що з 07.09.2008 по 13.02.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем та від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно виконавчого листа № 2/1713/316/11, виданого Острозьким районним судом 11.07.2011 з відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2011 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Вказує, що на даний час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів в звязку із зміною обставин, що враховувались судом при визначенні розміру аліментів та набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким було внесено зміни до СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що на даний час їх спільна дочка досягла восьми років і її вікові потреби, з часу призначення аліментів, значно зросли.

Окрім того, вказує, що на даний час в неї є ще одна дитина від другого шлюбу син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, утримання якого вимагає значних коштів. Одночасно позивач зазначає, що вона ніде не працює, а тому не має змоги самостійно забезпечити дочці належне утримання.

Посилаючись на вказані обставини та збільшення вікових потреб малолітньої ОСОБА_3 та матеріальних витрат на її утримання, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно виконавчого листа №2/1713/316/11 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно вказує, що відповідач належним чином аліменти не сплачував в звязку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 06.06.2011 по 01.09.2018 в розмірі 518025,43 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця.

Посилаючись на ст. 196 СК України, та враховуючи, що розмір пені не може бути більшим ніж 100% заборгованості, просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 52763,75 грн.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін, та роз"яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачу п"ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №489 встановлено, що відповідач отримав копію ухвали суду від 27.12.2018 року та позовну заяву з додатками 10.01.2019 року.

22.01.2019 відповідач, скориставшись своїм правом, подав на адресу суду відзив відповідно до якого, ним визнаються виключно наступні обставини: щодо перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем та наявності в них спільної малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідач визнає що рішенням Острозького районного суду від 20.06.2011 з нього на користь позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також ним визнається, що рішенням Острозького районного суду від 19.11.2013 року його позбавлено батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3

Інші обставини, вказані позивачем, та заявлені позовні вимоги ним не визнаються в повному обсязі.

Відповідач посилається на те, що він офіційно не працевлаштований, про що свідчать відповідні записи в його трудовій книжці, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також змушений допомагати, в тому числі матеріально, своїй матері, яка є інвалідом ІІІ групи довічно. За вказаних обставин вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.

Щодо вимог про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів вказує, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу, який би свідчив про наявність його вини у виникненні заборгованості.

Вказує, що 13.07.2018 року його було вперше викликано до державного виконавця Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненської області та було зобовязано зявитися до виконавця 18.07.2018 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату аліментів. Зазначає, що оскільки після отримання ним первинного позову ОСОБА_1, він вперше дізнався про свою заборгованість зі сплати аліментів з приводу виконання рішення суду про стягнення аліментів, а тому ним добровільно було сплачено аліменти, та надалі сплачуються в повному обсязі. Вважає, що жодної його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає та жодних доказів протилежного позивач не надала.

Вважає, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Окрім того, вважає розрахунок неустойки (пені) по сплаті аліментів виконаний ОСОБА_1 невірним, та вказує, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення, на підставі частини першої статті 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. зазначає, що неустойка (пеня) за один місяць рахується таким чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), що на його думку, свідчить про невірність розрахунку неустойки (пені) виконаного ОСОБА_1 та вважає, що розмір неустойки становить 15344,14 грн.

Вважає, що днем початку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, в будь-якому разі може бути тільки день коли його повідомили про існуючу заборгованість, що мало місце тільки 13.07.2018 року, а також вказує, що аліменти з червня місяця 2018 року сплачуються ним належно, і у обсязі який навіть перевищує розмір визначений рішенням суду про стягнення аліментів, а тому повинні також зараховуватися у погашення існуючої заборгованості.

Крім того вказує, що, як визначено частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Зокрема, розмір неустойки (пені) може бути зменшений судом з урахуванням тих обставин, що з 09.01.2009 року він офіційно не працює, на його утриманні знаходиться малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також він змушений постійно допомогами, в тому числі і матеріально, для своєї матері ОСОБА_6, котра є інвалідом третьої групи довічно, та якій протипоказана робота з фізичним перевантаженням, тобто будь-яка домашня робота, та робота на присадибній ділянці.

На підтвердження вказаних обставин надав копію свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 219515, виданого 07.10.2014 року, довідку Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 104 від 14.01.2019 року, повторне свідоцтво про народження серії І?ГЮ №238009, видане 01.09.2015 року, довідку до акта огляду МСЕК серії РВН №0173652, видану 27.07.2010 року та довідку Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області №103 від 14.01.2019 року.

Враховуючи наведене, просить відмовити в позові ОСОБА_1 повністю.

31.01.2019 позивач, скориставшись своїм правом, подала на адресу суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає відзив відповідача безпідставним та зазначає, що зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів є лише одним з випадків, які передбачені ст. 192 СК України, як підстава для звернення до суду з позовом щодо зміни розміру аліментів. Крім того, позивачем були наведені інші підстави для збільшення розміру аліментів. Зокрема, на даний час малолітня дочка сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, досягла восьми років і її вікові потреби з 11 липня 2011 року по даний час значно зросли, що вимагає значно більших матеріальних витрат для її забезпечення. Вказує, що однією з підстав для збільшення розміру аліментів, є зміни в сімейному становищі позивача, а саме те, що на її утриманні перебуває ще одна малолітня дитина від другого шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, утримання якого вимагає значних коштів. Крім того, позивач просила врахувати її матеріальне становище, оскільки вона на даний час ніде не працює.

Вважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що в його діях відсутня вина по виникненню заборгованості по сплаті аліментів, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Вказує, що посилання відповідача на те, що він вперше дізнався про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів після предявлення до нього позову позивачем, а також після виклику його до державного виконавця Острозького відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 13 липня 2018 року, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається зі змісту рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року у справі № 567/1385/ 13-ц, яким було позбавлено батьківських прав відповідача щодо його малолітньої дочки - ОСОБА_3, відповідач не сплачував аліменти на утримання дочки згідно виконавчого Острозького районного суду Рівненської області № 2/1713/11 від 11 липня 2011 року. Вказане рішення відповідач не оскаржував та воно набрало законної сили, що свідчить про те, що він достовірно знав про наявність у нього заборгованості, а тому вона виникла саме з його вини.

Також, вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів в зв"язку з тим, що оскільки аліменти за рішенням суду від 20 червня 2011 року були з нього стягнуті ще коли сторони перебували у шлюбі і дитина знаходилась на його повному матеріальному утриманні, оскільки вони не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними належними та допустимим доказами. Саме ті обставини, що відповідач не виконував свої обовязки по утриманню своєї дитини і стали підставою для звернення позивача до суду про стягнення з нього аліментів, а ухвалення рішення є доказом невиконання ним своїх обовязків по утриманню дитини. Жодних доказів того, що відповідач добровільно утримував свою малолітню дитину він не надав. Крім того, з часу розірвання шлюбу відповідач жодних коштів на утримання дитини не надавав, доказів протилежному не подав.

Посилається на те, що отримавши первинний позов про стягнення заборгованості влітку 2018 року, відповідач до цього часу не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, що, на її думку, свідчить про винне умисне тривале ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання своєї малолітньої дочки, в результаті чого і виникла наявна заборгованість по сплаті аліментів.

Щодо наданих відповідачем копій квитанцій про сплату аліментів від 26.06.2018 року, 30.07.2018 року, 31.08.2018 року, 29.09.2018 року, 30.10.2018 року, 30.11.2018 року, 27.12.2018 року, на які відповідач посилається як на докази належного виконання ним обовязків по утриманню дитини, зазначила, що дані сплати дійсно мали місце, проте вони не можуть розглядатись як належне виконання відповідачем своїх зобовязань, а лише підтверджують його вину у виникненні заборгованості, оскільки такі проплати мали місце лише після отримання ним первинного позову. Крім того, вказані квитанції були взяті до уваги під час розрахунку пені (неустойки) по сплаті аліментів.

Одночасно вважає, що підстави для зменшення розміру неустойки відсутні, у звязку з тим, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, а тому за своїм віком, соціальним становищем має всі можливості сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки.

Крім того вважає, що відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні малолітньої дочки та матері та вказує, що посилання відповідача є нічим іншим як спробою уникнути відповідальності.

Зазначаючи, що права їх спільної з відповідачем дитини порушені, оскільки останній не бере належної участі в утриманні дочки, просить заперечення відповідача проти позову відхилити, а позов задоволити повністю.

Правом подати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ГЮ №129072 та рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2013 року в суді встановлено, що малолітня ОСОБА_3 народилася 08.10.2010 року і її батьками є позивач та відповідач по справі, які на час народження доньки перебували в шлюбі.

З рішення Острозького районного суду від 20.06.2011 вбачається, що за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів судом вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2011 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, позивач посилається на те, що на даний час малолітня дочка сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, досягла восьми років і її вікові потреби з 11 липня 2011 року по даний час значно зросли, що вимагає значно більших матеріальних витрат для її забезпечення. Також посилається на те, що зміни в своєму сімейному становищі, а саме те, що на її утриманні перебуває ще одна малолітня дитина від другого шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, утримання якого вимагає значних коштів. Крім того, позивач просить врахувати її матеріальний стан, зокрема те, що вона на даний час не працевлаштована.

Важає, що наявні підстави для визначення роміру алміентів в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму, оскільки відповідач на даний час офіційно не працевлаштований.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зазначеною нормою СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, але і в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач не працевлаштований, що підтверджується копією його трудової книжки АН №341933 та дана обставина визнається та не оспорюється сторонами.

Водночас, судом встановлено, що позивач 04.02.2017 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та має малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неповнолітні діти позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з позивачем, що підтверджується довідкою Хорівської сільської ради.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст. 7 СК України.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192, 181 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час обставини, враховані судом при визначені розміру аліментів на утримання ОСОБА_3, змінились.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ №219515 встановлено, що у відповідача народилася ще одна дочка ОСОБА_5, 02.10.2014.

Водночас судом встановлено, що також змінився сімейний стан позивача, яка 04.02.2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та має малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Хорівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 з 17.08.2016 не працює (наказ №НТ 160818 від 18.08.2016 згідно запису в трудовій книжці).

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Вказане зумовлено зміною чинного законодавства з метою посилення захисту прав дітей на належне утримання та підвищення мінімального розміру аліментів на одну дитину з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальнийрозмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно розяснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів і одержувач аліментів скаристалась таким правом, звернувшись до суду з відповідним позовом, а тому суд вважає можливим змінити розмір стягнення аліментів таким чином, як те вважає необхідним ОСОБА_1

За правилами ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в той же час, ст.192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Одночасно судом встановлено, що згідно рішення Острозького районного суду від 19.11.2013 відповідач позбавлений батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, що не звільняє його від обов"язку брати участь в утриманні дитини.

Окрім того, суд враховує, що відповідачем не надано доказів зміни його сімейного стану та перебування на його матеріальному утриманні матері, яка є інвалідом ІІІ групи.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Вирішуючи позов в частині стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів, суд виходить з наступного.

11.10.2018 року державним виконавцем Острозького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 і відповідно до довідки зазначеного відділу №6536/14.14-33/3 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дочки за період з 06.06.2011 року по 01.09.2018 року становила 52763,45 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем за період з 06.06.2011 по 01.07.2018 не сплачувались взагалі та вказаний період включений державним виконавцем при нарахування заборгованості по сплаті аліментів, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначену довідку заборгованості по аліментах, як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції від 03.07.2018), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки, то у ОСОБА_1, як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов'язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов"язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Позивачем надано розрахунок пені, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період 06.06.2011 року по 01.09.2018 становить 518025,43 грн.

Позивач просить стягнути неустойку за період з 06.06.2011 року по 01.09.2018 включно та даний період включено в розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем.

Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить:

за червень 2011 року: 353,95 грн. х 1 % х 2459 днів = 8703, 63 грн.

за липень 2011 року: 424,75 грн. х 1 % х 2434 дні = 10338, 42 грн.

за серпень 2011 року: 424,75 грн. х 1 % х 2403 дні = 10 206, 75 грн.

за вересень 2011 року: 353,95 грн. х 1 % х 2372 дні = 8395, 69 грн.

за жовтень 2011 року: 424,75 грн. х 1 % х 2342 дні = 9947, 65 грн.

за листопад 2011 року: 353,95 х 1 % х 2311 дні = 8179, 78 грн.

за грудень 2011 року: 424,75 грн. х 1 % х 2281 день = 9688, 55 грн.

за січень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2250 дні = 10 411,88 грн.

за лютий 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2219 дні = 10 268, 42 грн.

за березень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2190 дні = 10 134, 23 грн.

за квітень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2159 дні = 9990, 77 грн.

за травень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2129 дні = 9851, 95 грн.

за червень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 2098 дні = 9708, 50 грн.

за липень 2012 року : 462,75 грн. х 1 % х 2068 дні = 9569, 67 грн.

за серпень 2012 року: 462, 75 грн. х 1 % х 2037 дні = 9426, 22 грн.

за вересень 2012 року : 462,75 грн. х 1 % х 2006 дні = 9282, 765 грн.

за жовтень 2012 року : 462,75 грн. х 1 % х 1976 дні =9143, 94 грн.

за листопад 2012 року : 462,75 грн. х 1 % х 1945 дні = 9000, 49 грн.

за грудень 2012 року: 462,75 грн. х 1 % х 1915 днів = 8861, 66 грн.

за січень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1884 дні = 9905, 13 грн.

за лютий 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1853 дні = 9742,15 грн.

за березень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1825 дні = 9594, 94 грн.

за квітень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1794 дні = 9431, 96 грн.

за травень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1764 дні = 9274, 23 грн.

за червень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1733 дні = 9111, 25 грн.

за липень 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1703 дні = 8953, 52 грн.

за серпень 2013 року: 525,75 грн. х 1 % х 1672 дні = 8790, 54 грн.

за вересень 2013 року: 525,75 грн. х 1 % х 1641 дні = 8627, 56 грн.

за жовтень 2013 року: 525,75 грн. х 1 % х 1611 дні = 8469, 84 грн.

за листопад 2013 року : 525,75 грн. х 1 % х 1580 дні = 8306, 85 грн.

за грудень 2013 року: 525,75 грн. х 1 % х 1550 дні = 8149, 13 грн.

за січень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1519 дні = 8700, 08 грн.

за лютий 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1488 дні = 8522, 52 грн.

за березень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1460 дні = 8362, 15 грн.

за квітень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1429 дні = 8184, 60 грн.

за травень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1399 дні = 8012, 77 грн.

за червень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1368 дні = 7835, 22 грн.

за липень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1338 дні = 7663, 40 грн.

за серпень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1307 днів = 7485, 84 грн.

за вересень 2014 року : 572,75 грн. х 1 % х 1276 дні = 7308, 29 грн.

за жовтень 2014 року: 572,75 ірн. х 1 % х 1246 дні = 7136, 47 грн.

за листопад 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1215 дні = 6958, 91 грн.

за грудень 2014 року: 572,75 грн. х 1 % х 1185 дні = 6787, 09 грн.

за січень 2015 року: 551,25 х 1 % х 1154 дні = 6361, 43 грн.

за лютий 2015 року: 551,25 х 1 % х 1123 дні = 6190, 54 грн.

за березень 2015 року: 551,25 х 1 % х 1095 дні = 6036, 18 грн.

за квітень 2015 року: 551,25 х 1 % х 1064 дні = 5865, 30 грн.

за травень 2015 року: 551,25 х 1 % х 1034 дні = 5699, 93 грн.

за червень .2015 року: 551, 25 х 1 % х 1003 дні = 5529, 04 грн.

за липень 2015 року: 551, 25 х 1 % х 973 дні = 5363, 66 грн.

за серпень 2015 року: 551,25 х 1 % х 942 дні = 5192, 78 грн.

за вересень 2015 року: 551,25 х 1 %х911 дні = 5021, 89 грн.

за жовтень 2015 року: 551,25 х 1 % х 881 дні = 4856, 51 грн.

за листопад 2015 року: 551,25 х 1 % х 850 днів = 4685, 63 грн.

за грудень 2015 року :551,25 х1%х 820 дні = 4520, 25 грн.

за січень 2016 року: 627,75х 1 % х 789 дні = 4952, 94 грн.

за лютий 2016 року: 627,75 % х 758 дні = 4758, 35 грн.

за березень 2016 року: 627,75 % х 729 дні = 4576, 30 грн.

за квітень 2016 року: 627,75 % х 698 дні = 4381, 70 грн.

за травень 2016 року: 627,75 х 1 % х 668дні = 4193, 37 грн.

за червень 2016 року: 627,75 х 1 % х 637 дні = 3998, 77 грн.

за липень 2016 року: 627,75 х 1 % х 607 дні = 3810, 44 грн.

за серпень 2016 року: 627,75 х 1 % х 576 дні = 3615, 84 грн.

за вересень 2016 року: 627,75 х 1 % х 545 дні = 3421, 24 грн.

за жовтень 2016 року: 627, 75 х 1 % х 515дні= 3232, 91 грн.

за листопад 2016 року: 627,75 х 1 % х 484 дні =3038, 31 грн.

за грудень 2016 року: 627,75 х 1 % х 454 дні = 2849, 99 грн.

за січень 2017 року: 740,50 х 1 % х 423 дні = 3132, 32 грн.

за лютий 2017 року: 740,50 х 1 % х 392 дні = 2902, 76 грн.

за березень 2017 року: 740,50 х 1 % х 364 дні = 2695, 42 грн.

за квітень 2017 року: 740,50 х 1 % х 333 дні = 2465, 87 грн.

за травень 2017 року: 740,50 х 1 % х 303 дні = 2243, 72 грн.

за червень 2017 року: 740, 50 х 1 % х 272 дні = 2014, 16 грн.

за липень 2017 року: 740, 50 х 1 % х 242 дні = 1792, 01 грн.

за серпень 2017 року: 740,50 х 1 % х 211 дні = 1562, 46 грн.

за вересень 2017 року: 740,50 х 1 % х 180 дні = 1332, 90 грн.

за жовтень 2017 року: 740,50 х 1 % х 150 днів = 1110. 75 грн.

за листопад 2017 року: 740,50 х 1 % х 119 дні = 881, 20 грн.

за грудень 2017 року: 740,50 х 1 % х 89 дні = 659, 05 грн.

за січень 2018 року: 1127,75 х 1 % х 58 дні = 654, 10 грн.

Сума неустойки (пені) за період з 06.06.2011 року по 31.01.2018 року становить 518025,43 грн. (п'ятсот вісімнадцять тисяч двадцять пять гривень сорок три копійки).

З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що ним була здійснена оплата аліментів за період з 01.06.2018 по 01.12.2018 та суд враховує, що даний період не включено до розрахунку заборгованості по пені.

Суд погоджується з наданим розрахунком пені, відповідно до якого розмір неустойки (пені) за період з 06.06.2011 року по 31.01.2018 року становить 518025,43 та вважає безпідставними посилання відповідача про те що він здійснений не вірно, оскільки він здійснений з врахуванням правової позиції Верховного Суду від 25.04.2018.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Факт невиконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, складеними державним виконавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов"язків щодо утримання неповнолітньої доньки, покладених на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів не надав.

Суд критично відноситься до посилань відповідача про те, що заборгованість виникла не внаслідок його вини, оскільки жодних доказів, що підтверджували б дані обставини суду не надані, відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, а тому за своїм віком, соціальним становищем мав всі можливості сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки, проте свідомо, протягом більше шести років, не сплачував жодних коштів на її утримання, при цьому посилання, що він не працює не може бути підставою для звільнення його від обовязку по утриманню своєї дитини.

Одночасно, суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що він вперше дізнався про наявність заборгованості зі сплати аліментів з приводу виконання рішення суду про стягнення аліментів лише після отримання виклику державного виконавця до Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненської області на 18.07.2018 року, оскільки зазначений виклик не підтверджує, що відповідач дізнався про наявність заборгованості лише після його отримання та не є належним доказом вказаної обставини.

Крім того, доводи відповідача, що з червня 2018 ним сплачуються аліменти на утримання дитини в повному обсязі, не звільняють його від відповідальності за прострочення сплати ним аліментів, оскільки відповідач до цього часу протягом більше шести років заборгованість по аліментам не сплачував, та на даний час заборгвоаність ним не погашена

При цьому суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що він має на утриманні ще одну малолітню дитину, разом з тим суд вважає, що дана обставина не звільняє відповідача від обов"язку утримувати свою старшу доньку та сплачувати аліменти на її утримання у визначеному судом розмірі.

Крім того, заборгованість по сплаті аліментів виникла ще з червня 2011 року, що свідчить про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на старшу доньку, не маючи при цьому на утриманні інших дітей.

Окрім того, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року у справі № 567/1385/13-ц, яким було позбавлено батьківських прав відповідача щодо його малолітньої дочки - ОСОБА_3, встановлено, що відповідач не сплачував аліменти на утримання дочки згідно виконавчого Острозького районного суду Рівненської області №2/1713/11 від 11 липня 2011 року. Вказане рішення відповідач не оскаржував та воно набрало законної сили, що спростовує доводи відповідача про те, що йому не було достовірно відомо про наявність у нього заборгованості.

За вказаних обставин, суд вважає, що поважних причин несплати ним аліментів у визначеному судом розмірі відповідач не навів та дана заборгованість виникла з його вини.

Як наслідок, в даному випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України.

Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину.

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18).

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню частково, з врахуванням вимог ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України в частині обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості.

Одночасно суд враховує, що заперечуючи підстави та обставини, вказані у позові, відповідач просить при цьому зменшити розмір неустойки, посилаючись на те, що з 09.01.2009 року він офіційно не працює, на його утриманні знаходиться малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також він змушений постійно допомогати, в тому числі і матеріально, для своєї матері ОСОБА_6, котра є інвалідом третьої групи довічно.

Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вирішуючи клопотання відповідача про можливість зменшення розміру неустойки, суд враховує, що відповідач офіційно не працевлаштований, про що свідчать відповідні записи в його трудовій книжці, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Про зміну свого сімейного стану відповідач не зазначає.

Суд також враховує, що доказів перебування на його утриманні матері відповідачем не надано, окрім того, згідно наданої ним довідки Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 103 від 14.01.2019 року вбачається, що його матір проживає з чоловіком ОСОБА_9

Водночас суд враховує, що відповідач з червня 2018 належно сплачує аліменти на утримання ОСОБА_3, що підтверджується наданими ним копіями квитанцій та довідкою відділу ДВС.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи наведені обставини та з урахуванням принципу розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за несплату аліментів до 15344,14 грн.

Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1409,60 грн. судового збору.

На підставі ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 20.06.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 та стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2) пеню за прострочення сплати аліментів за період з 06 червня 2011 року по 30 червня 2018 року у розмірі 15344 грн. 14 коп. В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави 1409 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.02.2019.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_10