Справа № 646/672/18
№ провадження 2/646/173/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харків у складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

за участю секретаря Ушакової Г.В., Шинкарчук А.Я., Волошко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору факторингу недійсним та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору факторингу недійсним,-

у присутності представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 «Українська металургійна компанія» - ОСОБА_6

предстаника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_7

представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Українська металургійна компанія», в обґрунтування якого зазначив, що в січні 2018 на його адресу надійшло повідомлення про відступлення права вимоги з первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на нового кредитора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» шляхом укладання договору факторингу № 85/ FAA від 20.11.2017.

Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу сума заборгованості позивача ОСОБА_1 за Кредитним договором зазначена в іноземній валюті і складає:

-за договором № EIVXP 000477 заборгованість за основним договором 149970,04 доларів США, заборгованість за % за користування кредитом 597842,70 доларів США, загальна сума заборгованості 747812, 74 долари США;

-за договором № 5006712 від 11.04.2008 заборгованість за основаним договором 149662, 22 ОСОБА_8, заборгованість за % за користування кредитом 580360,62 ОСОБА_8, загальна сума заборгованості 730022,84 ОСОБА_8.

Позивач вважає, що за змістом положень ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993, п.п. в та г ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного врегулювання і валютного контролю», п. 1.5 Постанови Національного банку від 14.10.2004 № 483 «Про затвердження положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» при укладанні договору факторингу ТОВ «Українська металургійна компанія» повинна була мати дозвіл чи ліцензію на здійснення валютних операцій, що видаються Національним Банком України. Позивач зазначив, що договір факторингу, вчинений ТОВ «Українська металургійна компанія» без генеральної ліцензії НБУ свідчить про його недійсність.

У позові позивач також посилається на те, що загальний розмір відступленої суми боргу, визначений в договорі факторингу більше розміру заборгованості, визначеної рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.2013 у справі № 638/4258/13-ц про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк». Борг збільшено в результаті нарахування суми заборгованості за відсотками поза межами строку позовної давності. Оскільки сплив строк позовної давності, ПАТ «УкрСиббанк» втратило право вимоги до позичальника тому і не мало права відступати неіснуючу заборгованість, а ТОВ «Українська металургійна компанія» не мало права приймати право грошової вимоги. Зазначене свідчить про фіктивність договору факторингу.

Тому позивач ОСОБА_1 просив визнати договір факторингу № 85/ FAA від 20.11.2017 недійсним.

Третя особа ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Українська металургійна компанія» в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до п. 1.2 Договору факторингу № 85/ FAA від 20.11.2017 з первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на нового кредитора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» перейшло право вимоги:

-за договором № 2982 заборгованість за основним договором 19 991,07 доларів США, заборгованість за % за користування кредитом 78 748,47 доларів США, загальна сума заборгованості 98 739, 54 долари США;

-за договором № 5006746 від 11.04.2008 заборгованість за основаним договором 19 9562, 22 ОСОБА_8, заборгованість за % за користування кредитом 77 622,64 ОСОБА_8, загальна сума заборгованості 95 578,36 ОСОБА_8.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2013 у справі № 2-702/11 з неї на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами: № 2982 загальну суму 60 783,91 доларів США, з яких 40792, 84 долари США проценти за користування кредитом; № 5006746 загальну суму заборгованості 59695 ОСОБА_8, з яких 39 739,11 ОСОБА_8 проценти за користування кредитом. Позивач вважає, що на момент відступлення права вимоги сплинув строк позовної давності за частиною заборгованості за відсотками. Вважає, що правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним.

Вважає, що у ПАТ «УкрСиббанк» до підписання договору факторингу було відсутнє право вимоги до неї в частині заборгованості, за якою сплив строк позовної давності, тому ПАТ «УкрСиббанк» не мав права відступати неіснуючу заборгованість, а відповідач ТОВ «Українська металургійна компанія» не мав права приймати право грошової вимоги до неї, ОСОБА_3 в обсязі і на умовах, зазначених в оспорюваному договорі факторингу. Зазначене свідчить про фіктивність оспорюваного договору. Крім того, вважає договір факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 недійсним, оскільки відступлене за ним право грошової вимоги в іноземній валюті передбачало наявність у ТОВ «Українська металургійна компанія» дозволу чи ліцензії на здійснення валютних операції, які видаються Національним банком України, яку товариство не мало.

Третя особа ОСОБА_3 у позові просила визнати договір факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 недійсним в частині передачі ПАТ «УкрСиббанк» на користь ТОВ «Українська металургійна компанія» прав грошової вимоги за договором за договором № 2982 про відкриття картрахунку та видачі платіжної картки від 04.04.2006 з усіма змінами та доповненнями; за договором анкетою № 5006746 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з усіма доповненнями, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_9 та третьої особи ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_7 у судовому засіданні позови ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема зазначила, що укладений між відповідачами ОСОБА_11 факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 є правомірним, в момент його вчинення додержано усіх вимог, встановлених статтею 203 ЦК України, ТОВ «Українська металургійна компанія» є фінансовою установою внесеною до відповідного реєстру в установленому законом порядку, має відповідні ліцензії, тобто мало необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення оспорюваного договору. Законодавство України не містить норми, яка б зобовязувала фінансову установу отримувати індивідуальну або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій у випадку укладання договору факторингу, також зауважила, що ПАТ «УкрСиббанк» було передано ТОВ «Українська металургійна компанія» у відповідності до умов Договору факторингу увесь обсяг заборгованості боржника за кредитними договорами, що існував на дату укладення оспорюваного договору факторингу, дійсність якої не може ставитися у залежність від строку позовної давності, з огляду на що відсутні підстави для визнання цього договору недійсним, а тому просить відмовити повністю в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Представник відповідача ТОВ «Українська металургійна компанія» ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечувала з ідстав, зазначених у відзиві. Зокрема, зазначила, що договір факторингу є правомірним, ТОВ «Українська металургійна компанія» є фінансовою установою, внесеною до відповідного реєстру в установленому законом порядку, має безстрокові ліцензії, законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора, за договором факторингу, шляхом купівлі права грошової вимоги, існував чи існує обовязок отримати ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, зауважує, що ТОВ «Українська металургійна компанія» не здійснювало видачу кредиту, відповідно не потребує генеральної чи індивідуальної ліцензії для кредитування, отже, набуття права вимоги фактором по кредитному зобовязанню є правомірним. Вважає, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня, ПАТ «УкрСиббанк» передано ТОВ «Українська металургійна компанія» весь обсяг заборгованості боржника за кредитними договорами, що існував на дату укладення Договору факторингу, дійсність якої не може ставитися у залежність від строку позовної давності. Крім того зазначила, що позивачами у позовах не зазначено обрубувань до порушення яких прав позивача ОСОБА_13 та третьої особи ОСОБА_14 привів оспорюваний договір. Тому просила суд відмовити повністю в задоволенні позовів.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що 20.11.2017 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія» укладено ОСОБА_11 факторингу № 85/FAA з урахуванням додаткових угод до нього.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 р. АТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «Українська металургійна компанія» право вимоги:

за договором № EIVXP 000477 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 р., з усіма змінами та доповненнями, в тому числі, але не виключно, про встановлення ліміту овердрафту, заяв про встановлення ліміту овердрафту, укладеного між ОСОБА_1 та АТ УкрСиббанк;

за Договором-анкетою № 5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 р., з усіма доповненнями, в тому числі, але не виключно, заяви (для клієнтів служби Private Banking), укладеного між ОСОБА_1 та АТ УкрСиббанк;

за договором № 2982 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 04.04.2006 з усіма змінами і доповненнями, в тому числі, але не виключно при встановленні ліміту овердафту, заяв про встановлення ліміту овердрафту, що укладений між ОСОБА_3 та АТ УкрСиббанк;

за договором № 5006746 від 11.04.2008 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 р., з усіма доповненнями, в тому числі, але не виключно, заяви (для клієнтів служби Private Banking), укладеного між ОСОБА_3 та АТ УкрСиббанк.

Пунктом 1.1. вищезазначеного Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу № 85/FAA, укладеної 15.12.2017, встановлено, що обсяг права вимоги, що підлягає відступленню, визначається як увесь обсяг заборгованості боржників за Кредитним договором, що існує на дату укладення цього Договору. Клієнт гарантує, що будь-яка інша заборгованість, в тому числі, але не виключно, зі сплати неустойки (пені, штрафу), відсотків, основного боргу за кредитним договором, після переходу до фактора прав за Кредитним договором відсутня. Укладенням цього Договору Клієнт також безумовно, безвідклично і остаточно відступає фактору усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобовязаннями Боржника та будь-яких повязаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути предявлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з кредитного договору та/або Договорів забезпечення або у звязку з ним/ними, як до сторін Кредитного договору та/або Договорів забезпечення, включаючи (без обмеження) всі вимоги у звязку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права. Відступлення права вимоги відбувається на умовах зазначених в Договорі. Відступлення права вимоги за Кредитним договором здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимоги, включаючи: право вимоги на суму основного зобовязання по Кредитному договору, пені та штрафів у разі їх нарахування, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом, інших платежів, передбачених умовами Кредитного договору, а також інші права вимоги, строк платежу за якими наступив (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть (можуть виникнути) в майбутньому (майбутня вимога) на підставі Кредитного договору.

Пунктом 1.3. Договору факторингу передбачено, що датою переходу права вимоги вважається дата списання суми грошових коштів з рахунку фактора на рахунок клієнта у розмірі та в порядку, передбаченому пунктами 3.1. та 3.2. цього Договору. В дату переходу права вимоги до фактора сторони складають відповідний Акт про передачу права вимоги за зразком, що міститься у Додатку №2, який засвідчує факт переходу прав вимоги і у якому зазначається обсяг прав вимоги (визначений відповідно до умов цього Договору), що відступається. З дати переходу права вимоги клієнт втрачає будь-які права вимоги до боржника, які виникли на підставі кредитного договору.

Платіжні доручення від 20.11.2017 та 15.12.2017 свідчать про сплату ТОВ «Українська металургійна компанія» на користь ПАТ УкрСиббанк грошових коштів з призначенням платежу оплата про відступлення права вимоги по договору факторингу № 85/FAA від 20.11.2017.

Відповідно до змісту Акту про передачу права вимоги від 15.12.2017 ПАТ УкрСиббанк відступило, а ТОВ «Українська металургійна компанія» набуло право вимоги за договором № EIVXP 000477 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 р., з усіма змінами та доповненнями, та договором-анкетою № 5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008; за договором № 2982 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 04.04.2006 з усіма змінами і доповненнями, за договором № 5006746 від 11.04.2008 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 р., з усіма доповненнями.

Згідно статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що: за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 в обґрунтування позовів зазначили, що ОСОБА_11 факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 вчинений ТОВ «Українська металургійна компанія» без генеральної ліцензії НБУ або іншого дозволу на здійснення валютних операції, та посилається на пункт 2 ч. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993.

У пункті 2 ч. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року, в чинній редакції із змінами, визначено, що «валютні операції»: операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Суд вважає, що посилання у позовах на зазначений пункт Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року є безпідставним, оскільки ним, зокрема, віднесено операції з передавання заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності, саме в міжнародному обігу, що в даних правовідносинах відсутнє.

Також, суд вважає безпідставним, як на обґрунтування недійсності правочину, посилання на ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993, п.п. в та г ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного врегулювання і валютного контролю», п. 1.5 Постанови Національного банку від 14.10.2004 № 483 «Про затвердження положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу».

Так, судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що ТОВ «Українська металургійна компанія» є фінансовою установою, внесеною до Державного реєстру фінансових установ, що підтверджується Свідоцтвом серії ФК № 326 від 02.08.2012, копія якого міститься в матеріалах справи і з 11.04.2017 має дві ліцензії Надання послуг факторингу та Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (ч. 1 ст. 5) передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Судом встановлено, що ТОВ «Українська металургійна компанія» лише набуло право вимоги фактором по кредитному зобовязанню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Українська металургійна компанія», як фінансова установа, набуло право вимоги за оспорюваним договором факторингу у відповідності до норм чинного законодавства правомірно.

Суд також вважає безпідставними позовні вимоги про визнання оспорюваного договору факторингу недійсним з підстав його фіктивності.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У пункті 24 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Позивач у позовній заяві зазначив, що за частиною відступленої заборгованості (нарахованим процентам) сплив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 267 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, за загальним правилом Цивільного кодексу України сплив позовної давності не припиняє зобовязання.

Судом встановлено, що:

- рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.2013 у справі № 638/4258/13-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у звязку з невиконанням умов договору № EIVXP 000477 стягнуто 467 512.59 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 3 736 828. 13 грн: . за невиконання договором-анкети № 5006712 - 450 297.93 ОСОБА_10 що у гривневому еквіваленті становить 4 740 547, 48 грн.:

- рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2013 у справі № 2-702/11 з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором № 2982 загальну суму 60 783,91 доларів США, що в еквіваленті на гривню становить 485845,79 грн.; за договором № 5006746 загальну суму заборгованості 59695 ОСОБА_10, що в еквіваленті на гривню становить 633 648, 26 грн.

Сторонами у справі не заперечувалося, що на підставі вказаних судових рішень видані виконавчі листи, які предявлено до виконання і стороною у виконавчому провадженні, на підставі зазначеного договору факторингу, на даний час є ТОВ «Харківська металургійна компанія». Також сторонами не заперечувалося, що суми, визначені вказаними рішеннями суду, включені в суму заборгованості у договорі факторингу.

Визначення заборгованості за процентами за користування кредитом, яка виникла на момент укладання договору факторингу, не свідчить про його фіктивність.

Правила позовної давності, на які посилаються позивачі, можуть бути застосовані судом при розгляді спору про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, проте сплив строків позовної давності свідчить про фіктивність укладеного договору факторингу.

Згідно частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено фіктивність договору факторингу. Так, судом встановлено, що ОСОБА_11 факторингу № 85/FAA від 20.11.2017 р. укладений у відповідності до норм чинного законодавства, сторонами договору здійснено його виконання, зокрема, сплачені грошові кошти за відступлення права вимоги, за Актом приймання-передачі передані права вимоги, а саме увесь обсяг заборгованості боржника за кредитними договорами, що існував на дату укладення Договору факторингу, дійсність якої не може ставитися у залежність від строку позовної давності.

Тому суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до висновку що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням положення статті 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору факторингу недійсним - відмовити повністю.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору факторингу недійсним - відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2019.

Суддя: І.М. Шелест