ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/105/19 Справа № 183/5854/16 Головуючий у першій інстанції: Парфьонов Д.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, Міністерства оборони України про визнання недійсним рішення, визнання дій та бездіяльності незаконними, визнання припиненим права користування, визнання права на укладання договору оренди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2016 року вона звернулася до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою про передачу в оренду земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,2 га, розташованої за межами населеного пункту на території Черкаської селищної ради Новомосковського району кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування належного їй на праві власності нерухомого майна по АДРЕСА_1 з наступним укладанням договору оренди. В своїй заяві позивач вказала, що 02 березня 2011 року вона за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбала у ОСОБА_5 об'єкт нерухомого майна - заміську базу відпочинку «Тихоніно», яка розташована за вказаною адресою. Право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано в Новомосковському районному КП Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстраційним №17522606. Також, на вказаній земельній ділянці розташовані котедж №1 та котедж №8, власником яких є позивач, що підтверджується відповідно свідоцтвом про право власності від 08 вересня 2014 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52229256 від 28 січня 2016 року. Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2015 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 грудня 2015 року, індексні номери 49610223 га 49618109, ОСОБА_3 також є власником котеджів №4 та №6, розташованих за тією ж адресою на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1. Відповідач листом від 14 червня 2016 року №20-2660/0/2-16 відмовив у задоволенні вищевказаної заяви позивача. Рішення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про відмову передачі земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,2 га на території Черкаської селищної ради Новомосковського району в оренду позивачу вважає необґрунтованим. Вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не прийнято до уваги, що позивач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яку просить передати їй в оренду. На момент набуття ОСОБА_3 права власності на заміську базу відпочинку «Тихоніно», 02 березня 2011 року, у продавця - ОСОБА_5, спірна земельна ділянка перебувала у користуванні останнього на підставі чинного на той момент договору оренди. Внаслідок чого на спірній земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомості, які перебувають у власності позивача, що, враховуючи положення п. "е" ст.141 ЗК України, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а також враховуючи відсутність вимог законодавства про необхідність отримання згоди землекористувача на припинення такого користування згідно з цим пунктом, відповідач неправомірно прийняв оскаржуване рішення за відсутності такої згоди. Отже, при прийнятті рішення, всупереч вимог закону, Дніпропетровська обласна державна адміністрація протиправно керувалась ст. 149, п. «б» ст. 141 ЗК України, не застосувала приписи ст.120, п. «е» ст.141 Земельного кодексу України, не врахувала, що з моменту набуття ОСОБА_3 права власності на об'єкти нерухомості, що знаходяться на спірній земельній ділянці право користування всіх попередніх землекористувачів припиняється в силу закону. З огляду на те, що право користування всіх попередніх землекористувачів на момент розгляду заяви позивача та прийняття відповідачем спірного рішення є припиненим, по суті право користування спірною земельною ділянкою перейшло до позивача і у відповідача не було жодних правових підстав для відмови у передачі спірної земельної ділянки у користування. Вказує, що бездіяльність відповідача в частині необхідності застосування п. «е» статті 141 ЗК України при розгляді питання та відмова відповідача передати спірну земельну ділянку в оренду позивачеві і укласти з останнім договір оренди земельної ділянки з посиланням на необхідність отримання згоди попередніх землекористувачів вказаної ділянки та вилучення її з їх користування, є незаконною та такою, що порушує право ОСОБА_3 на вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном, розташованим на спірній земельній ділянці. Тому позивач просила визнати недійсним рішення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про незаконну відмову передати в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,2 га, розташованої на території Черкаської селищної ради Новомосковського району по АДРЕСА_1 та укласти з ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки; визнати дії та бездіяльність Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо розгляду та прийняття рішення за заявою ОСОБА_3 незаконними; визнати припиненим з 03 березня 2011 року право користування земельною ділянкою загальною площею 4,2 га, розташованої на території АДРЕСА_1 ОСОБА_5, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська; визнати право ОСОБА_3 на укладання з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією договору оренди вказаної земельної ділянки рекреаційного призначення та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено визнати незаконним рішення Дніпропетровської обласної державної адміністрації без номеру без дати про неможливість прийняти рішення про передачу в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки та укласти з ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,2 га, розташовану по АДРЕСА_1; визнати дії Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо неналежного розгляду та прийняття рішення за заявою ОСОБА_3 незаконними, в іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2008 року по справі №2-а-448/08 відділ земельних ресурсів Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області зобов'язано вилучити земельну ділянку площею 4,3 га, розташовану по АДРЕСА_1, зі складу земель оборони і перевести її в землі запасу для рекреаційних цілей та зобов'язано Новомосковську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області укласти з ОСОБА_5 договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с. 90-91 т.1).

15 липня 2008 року між Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та громадянином ОСОБА_5 був укладений договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 4,2 га по АДРЕСА_1 строком на 49 років (а.с. 90-91 т.1).

01 березня 2011 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у справі №2-а-448/08 апеляційна скарга Новомосковського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області задоволена і зазначена вище постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2008 року скасована, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новомосковської районної державної адміністрації та Відділу земельних ресурсів Новомосковської райдержадміністрації про зобов'язання вчинити дії було відмовлено (а.с. 90-91 т.1).

02 березня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - заміської бази «Тихоніно», яка розташована на земельній ділянці загальною площею 4,2 га по АДРЕСА_1 (а.с. 90-91 т.1).

17 травня 2011 року на підставі заяви ОСОБА_3 головою Новомосковської районної державної адміністрації видане розпорядження № 290-р-11, пунктом другим якого визначено, що договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ОСОБА_5 від 15 липня 2008 року припиняє свою дію. Пунктами 1 та 3 цього ж розпорядження також було визначено, що договір оренди наведеної земельної ділянки укладається з громадянкою ОСОБА_3, яку зобов'язано протягом року виготовити технічну документацію (а.с. 90-91 т.1).

04 серпня 2011 року розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації № 439-р-11 внесені зміни до розпорядження №290-р-11 від 17 травня 2011 року шляхом виключення з нього 1-го та 3-го пунктів (а.с. 90-91 т.1).

В подальшому, як вбачається із повідомлення Новомосковської районної державної адміністрації, договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,2 га, яка розташована по АДРЕСА_1, повторно не укладався (а.с. 90-91 т.1).

16 серпня 2011 року за результатами перевірки, проведеної фахівцями відділу Держкомззему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, було констатовано факт приналежності вказаної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 4,2 га по АДРЕСА_1 до земель Міністерства оборони України (а.с. 90-91 т.1).

Вказані вище обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року (апеляційне провадження №22-ц/774/1626/16) у справі за позовом Дніпропетровського прокурора за наглядом за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах Міністерства оборони, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсними та зобов'язання вчинити дії, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 09 квітня 2013 року (а.с. 90-91, 92-93 т.1).

Судом у зазначеній вище справі №183/6747/13-а також встановлено, що укладання договору оренди спірної земельної ділянки від 15 липня 2008 року між Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ОСОБА_5 стало можливим завдяки постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2008 року по справі №2-а-448/08, якою Відділ земельних ресурсів Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було зобов'язано вилучити зазначену земельну ділянку площею 4,3 га, розташовану по АДРЕСА_1, зі складу земель оборони і перевести її в землі запасу для рекреаційних цілей та зобов'язано Новомосковську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області укласти з ОСОБА_5 оскаржуваний прокурором договір оренди зазначеної земельної ділянки, але яка в послідуючому постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2011 року була скасована і цією ж постановою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Новомосковської районної державної адміністрації та Відділу земельних ресурсів Новомосковської райдержадміністрації про зобов'язання вчинити дії було відмовлено. Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що відповідно до Державного акту на право користування землею від 1988 року спірна земельна ділянка, яка за своїм цільовим призначенням віднесена до земель оборони, належить на праві постійного користування Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська, згоди якого на її вилучення, у відповідності до положень статті 149 ЗК України не було, як і не було згоди на це і Міністерства оборони України (а.с. 90-91 т.1).

Зазначеним вище рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року №22-ц/774/1626/16, яке набрало законної сили, визнано договір оренди земельної ділянки площею 4,2 га, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 15 липня 2008 року між Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області і ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_1) - недійсним та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 4,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 належному землекористувачеві - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська (а.с. 90-91 т.1).

Також встановлено, що в договорі, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 купівлі-продажу нерухомого майна - заміської бази «Тихоніно» від 02 березня 2011 року вказано, що майно, що відчужується розташоване на земельній ділянці загальною площею 4,2 га по АДРЕСА_1 рекреаційного призначення (кадастровий номер НОМЕР_1), яка перебуває в користування ОСОБА_5 на підставі договору оренди від 15 липня 2008 року, укладеного з Новомосковською РДА (а.с.29-30, 31, 32 т.1).

29 серпня 2014 року за позивачем зареєстроване право власності на котедж №2 (Котедж А-2, Огорожа №1), загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16 т.1) та 08 вересня 2014 року видане свідоцтво про право власності індексний №26508904 (а.с.15 т.1).

29 серпня 2014 року за позивачем зареєстроване право власності на Котедж №2 (Котедж А-2, Огорожа №1), загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.18 т.1) та 08 вересня 2014 року видане свідоцтво про право власності індексний №26513268 (а.с.17 т.1).

29 серпня 2014 року за позивачем зареєстроване право власності на Котедж №2 (Котедж А-2, Огорожа №1), загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 23,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.20 т.1) та 08 вересня 2014 року видане свідоцтво про право власності індексний №26517409 (а.с.19 т.1).

29 серпня 2014 року за позивачем зареєстроване право власності на Котедж №2 (Котедж А-2, Огорожа №1), загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.22 т.1) та 08 вересня 2014 року видане свідоцтво про право власності індексний №26526122 (а.с.21 т.1).

18 листопада 2015 року за позивачем зареєстроване право власності на Котедж №4 (Котедж А-2, навіс Б, Огорожа №1), загальною площею 146 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.24 т.1) та 11 грудня 2015 року видане свідоцтво про право власності індексний №49605202 (а.с.23 т.1).

18 листопада 2015 року за позивачем зареєстроване право власності на Котедж №6 (Котедж А-2, навіс Б, Огорожа № 1), загальною площею 155,9 кв.м., житловою площею 71,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.26 т.1) та 11 грудня 2015 року видане свідоцтво про право власності індексний №49617342 (а.с.25 т.1).

26 січня 2016 року за позивачем зареєстроване право власності на котедж №8, загальною площею 164,6 кв.м., житловою - 74,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.27-28 т.1).

17 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою від 11 травня 2016 року вх. №4431/0/1-16 про передачу в оренду земельної ділянки рекреаційного призначення загальною площею 4,2 га, розташованої за межами населеного пункту на території Черкаської селищної ради Новомосковського району кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування належного їй на праві власності нерухомого по АДРЕСА_1 з наступним укладанням договору оренди (а.с. 11 т.1).

У зазначеній вище заяві №4431/0/1-16 позивач вказала, що 02 березня 2011 року вона за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом придбала у ОСОБА_5 об'єкт нерухомого майна - заміську базу відпочинку «Тихоніно», яка розташована поза межами населеного пункту по АДРЕСА_1; право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано в Новомосковському районному комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстраційним №17522606. Також позивач зазначила, що на вказаній земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_1) розташовані котеджі №1, №4, №6 та котедж №8, власником яких є вона, позивач.

Листом Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14 червня 2016 року №20-2660/0/2-16 позивачу повідомлено, зокрема, що враховуючи наявні розбіжності щодо статусу земельної ділянки, а також щодо особи землекористувача, прийняти рішення щодо передачі в оренду запитуваної земельної ділянки не вбачається можливим (а.с. 12-14 т.1).

Згідно змісту вказаного вище листа від 14 червня 2016 року №20-2660/0/2-16, зокрема, порядок прийняття рішення та надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено статтею 123 ЗК України; враховуючи відомості про запитувану земельну ділянку, відповідно до частини 1 вищевказаної статті надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою; у разі розташування на земельній ділянці об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності особи, земельні торги щодо права оренди на ділянку не проводяться (статті 124, 134 ЗК України); у той же час, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (стаття 116 ЗК України); так, за даними з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ділянка площею 4,2 га відноситься до земель рекреаційного призначення і значиться в оренді; проте, враховуючи долучені матеріали та відомості із Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що за результатами розгляду судової справи № 2-3960/12 договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_5 та Новомосковською райдержадміністрацією від 15 липня 2008 року визнано недійсним та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повернути земельну ділянку належному користувачеві - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська; із раніше наданої Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України інформації вбачається, що відповідно до облікових даних за Міністерством оборони України обліковується земельна ділянка 45,0 га військового містечка № 6, в яку входить земельна ділянка площею 4,2 га на території Черкаської селищної ради Новомосковського району на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (серія Б № 020061 від 1988 року), і Міністерство оборони України не має правових підстав для надання згоди на припинення права користування нею; при цьому, відповідно до листа Управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року № 0-406-0.5-1574/2-15 (копія додається) в Управлінні відсутній оригінал вказаного державного акту та Книга реєстрації, що не дає можливості підтвердити його реєстрацію та чинність; статтями 123, 149, пунктом "б" статті 141 ЗК України передбачено можливість вилучення земельної ділянки з її подальшою передачею у користування за наявності письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально; при цьому, у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (а.с. 12-14 т.1).

Встановлено також, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №804/8400/16 за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ПАТ «Акціонерний банк «РадаБанк», ТОВ «Підприємство Будвироби», апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2016 року скасовано, позов Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті державним реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, від 08 вересня 2014 року індексні номери №15639364, №15635516, № 15637748 та №15644528 щодо котеджу № 2, від 11 грудня 2015 року №26977948 та №26983138 щодо котеджів №4 та 6 відповідно, від 28 січня 2016 року №27974480 щодо котеджу АДРЕСА_7 (а.с. 147-152 т.1).

Частиною 1 статті 116 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Частиною 1 статті 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

За змістом частини 2 вказаної вище статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що на заяву ОСОБА_3 від 11 травня 2016 року вх. №4431/0/1-16 про передачу в оренду земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) Дніпропетровською обласною державною адміністрацією було надано лист від 14 червня 2016 року №20-2660/0/2-16, яким повідомлено, зокрема, що прийняти рішення щодо передачі в оренду запитуваної земельної ділянки не вбачається можливим, що не є належним розглядом вищевказаної заяви, оскільки за положеннями статті 123 ЗК України зазначений відповідач зобов'язаний розглянути заяву позивача у передбаченому законом порядку та прийняти відповідне рішення (надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні), - колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним рішення Дніпропетровської обласної державної адміністрації без номеру без дати про неможливість прийняти рішення про передачу в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки, укладення з ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки рекреаційного призначення по АДРЕСА_1 та визнання дій Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо розгляду та прийняття рішення за заявою ОСОБА_3 незаконними.

Разом з тим, статтею 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

За змістом частини 1 статті 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Нормами статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Виходячи з системного аналізу перелічених вище норм; встановивши, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року у справі №22-ц/774/1626/16 визнано договір оренди земельної ділянки площею 4,2 га, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 15 липня 2008 року між Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області і ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_1) - недійсним та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 4,2 га, розташовану по вул.Центральній, 4 в смт. Черкаському Новомосковського району Дніпропетровської області належному землекористувачеві - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська; приймаючи до уваги, що належних та допустимих доказів набуття ОСОБА_5 права оренди земельної ділянки, на якій розташована база відпочинку «Тихоніно» суду не надано, - колегія не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання припиненим з 03 березня 2011 року права користування зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_5, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, про визнання права ОСОБА_3 на укладання з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією договору оренди вказаної земельної ділянки рекреаційного призначення, про укладення з ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки.

Крім іншого, позивачем не надано доказів щодо обсягу та умов договору оренди вищевказаної спірної земельної ділянки, які були встановлені для попереднього, перед ОСОБА_3, землекористувача.

Доказів виконання судового рішення в частині повернення земельної ділянки площею 4,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 належному землекористувачеві - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська (м. Дніпро) - суду також не подано.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 17.03.2017 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно здійснено реєстрацію скасування права власності позивачки на котеджі АДРЕСА_1, відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №804/8400/16.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді