ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1635/18
Провадження №2/477/124/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 (не з'явилися),

представників відповідачів (не з'явилися),

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та до Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивачі звернулися первісно до суду із позовом до Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 20 листопада 2017 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Грейгове, вул. Шевченка, 4, та на земельну ділянку, площею 3,76 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області. При цьому просили за позивачем визнати право власності на будинок та Ѕ частину вказаної ділянки, а за іншою позивачкою на іншу Ѕ частину тієї ж ділянки.

В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони не взмозі оформити в нотаріальному порядку.

Посилаючись на те, що вони є спадкоємцями за законом після смерті матері і прийняли спадщину, але через зазначену обставину не можуть оформити її в нотаріальному порядку, тому просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року судом було прийнято уточнену позовну заяву та залучено співвідповідача Холосненську сільську раду Коростенського району Житомирської області, в межах території якої знаходиться спадкова земельна ділянка.

В уточнених вимогах виписали обґрунтування переходу спадщини у вказаний вище частинах. Вказали, що відповідно до їх усного договору домовилися, що будинок відходить в порядку спадкування позивачу ОСОБА_2 та Ѕ частина земельної ділянки площею 3,76 га, а інша Ѕ частина земельної ділянки разом з побутовими предметами та речами домашньої обстановки (меблі, посуд, килими тощо) - позивачці ОСОБА_1. При цьому вартість рухомого майна, яка відходила їй, дорівнювала по вартості Ѕ частині спадкового житлового будинку, що вказувало на рівність частин у спадщині.

Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини вони отримали письмове розяснення від державного нотаріуса Вітовської держаної нотаріальної контори Миколаївської області про неможливість оформлення спадщини за їх такою домовленістю.

Посилаючись на те, що вони прийняли спадщини і є спадкоємцями першої черги після смерті матері ОСОБА_3, але не можуть оформити спадщину після її смерті, тому просили в судовому порядку її позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Позивачі в своїх заявах просили позов задовольнити.

Представники відповідачів в своїх заявах позов визнали та не заперечували проти його задоволення.

Судом було перевірено підсудність заявленого позову і визнано, що згідно зі ст. 29 ЦПК України позивачі правомірно подали позов до суду за місцем знаходження об'єкта нерухомого майна, який має більшу вартість: ринкова вартість землі 77500 грн, а будинку 84930 грн.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

20 листопада 2017 року померла громадянка ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Грейгове, вул. Шевченко, 4, та земельної ділянки, площею 3,76 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

На час смерті ОСОБА_3 з нею проживали її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які відносяться до спадкоємців першої черги за законом, що визначено ст. 1261 ЦК України.

Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. ст. 1216, 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповіту спадкодавиці або інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

В квітні 2018 році за заявою ОСОБА_1 Вітовською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3.

В той же час, під час подальшого оформлення вказаної спадщини у виді нерухомого майна позивачка отримала письмове розяснення нотаріуса від 19 червня 2018 року про неможливість її оформлення в нотаріальному порядку через непредставлення належним чином оформлених оригіналів правовстановлюючих документів на дану нерухомість.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Судом встановлено, що первісно земельна ділянка, на яку претендують позивачі, належала ОСОБА_4 відповідно до державного акту серії ЖТ №174694, виданого 08 вересня 2005 року Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області.

Спадкова земля мала загальну площу 3,76 га, вона була виділенах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області, та складається з двох земельних ділянок: перша - площею 3,25 га, яка має кадастровий номер :05:000:0014, друга - площею 0,51 га, яка має кадастровий номер :05:000:0111.

25 вересня 2010 року ОСОБА_4 помер і після його смерті спадщину прийняла дочка ОСОБА_3, але спадщину у виді вказаної ділянки вона не переоформила на своє імя до самої своєї смерті.

Виходячи з положень ст. 1218 ЦК України з моменту прийняття спадщини земельна ділянка належала їй.

Так, відповідно до цієї норми закону до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Що ж стосується спірного будинку, то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи на нього у позасудовому порядку.

Спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі.

Так, відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Шевченка, 4, в с. Грейгове Вітовського

(раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, був побудований в 1982 році, а господарські та побутові споруди - в 1987 році.

Згідно з даними того ж технічного паспорту, житловий будинок має житлову площу 63,0 кв.м., загальну площу 114,9 кв.м.

Відповідно до записів у погосподарській книзі Грейгівської сільської ради Вітовської (раніше Жовтневого) району Миколаївської області житловий будинок по вул. Шевченка, 4, в с. Грейгове Вітовського) району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за ОСОБА_3, в тому числі і на час її смерті.

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

За такого, наявності достовірних даних свідчать про те, що ОСОБА_3 за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила.

Однак це не скасовує належність їй будинку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка та будинок належали ОСОБА_3 і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частиною 2 та 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом.

Також у ч. 2 ст. 1278 ЦК України передбачено, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Таким чином, законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не забороняє розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено дітьми померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 нотаріально вони такого вчинити не мають можливості, оскільки нормативно-правовими актами, які регулюють проведення нотаріальних дій, цього також не передбачено.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом відповідно до їх часток в спадщині та домовленості про розподіл видів спадкового майна.

За викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 20 листопада 2017 року, право власності на 1/2 частину земельних ділянок, загальною площею 3,76 га, виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області, які спадкодавиця отримала в порядку спадкування після смерті 25 вересня 2010 року ОСОБА_4, а йому належали відповідно до державного акту серії ЖТ № 174694, виданого 08 вересня 2004 року Коростенською сільською радою Житомирської області (земля складається з двох земельних ділянок: площею 3,25 га - кадастровий номер :05:000:0014, та площею 0,51 га кадастровий номер :05:000:0111.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 20 листопада 2017 року, право власності на 1/2 частину земельних ділянок, загальною площею 3,76 га, виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах Холосненської сільської ради Коростенського району Житомирської області, які спадкодавиця отримала в порядку спадкування після смерті 25 вересня 2010 року ОСОБА_4, а йому належали відповідно до державного акту серії ЖТ № 174694, виданого 08 вересня 2004 року Коростенською сільською радою Житомирської області (земля складається з двох земельних ділянок: площею 3,25 га - кадастровий номер :05:000:0014, та площею 0,51 га кадастровий номер :05:000:0111.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 20 листопада 2017 року, на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, розташований за адресою: вул. Шевченко, 4, с. Грейгове Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Р.В. Козаченко