Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 331/344/17-ц

провадження № 61-19934св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача- ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на постанову Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Воробйової І. А., від 31 січня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ТОВ «Укртелеком») в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору найму житлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в 2014 році ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у відомчому гуртожитку ПАТ «Укртелеком» за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок відсутності цієї особи понад 6 місяців в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укртелеком» було відмовлено. 29 вересня 2016 року рішення набрало законної сили. Цим рішенням було встановлено, що з 14 серпня 2013 року ОСОБА_3 постійно проживає за кордоном, де працює. Вона звільнилась з роботи у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, вибула на постійне місце проживання до іншої країни.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив суд позов задовольнити, розірвати з ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту з дня її вибуття - 14 серпня 2013 року.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Скользнєвої Н. Г., від 07 серпня 2017 року позов ПАТ «Укртелеком» задоволено. Розірвано з ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з її вибуттям на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з дня її вибуття - 14 серпня 2013 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 14 серпня 2013 року і на момент розгляду справи відповідач перебуває за кордоном, де працює, відповідно до її заяви вона звільнилася з роботи у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, вибула на постійне місце проживання до іншої країни, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року у справі № 331/3510/14-ц, яке набрало законної сили 29 вересня 2016 року. Керуючись положеннями частини другої статті 107 ЖК Української РСР, частини другої статті 205 ЦК України, районний суд дійшов висновку про можливість розірвання із відповідачем договору найму житлового приміщення, власником якого є позивач.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звертаючись до суду із цим позовом ПАТ «Укртелеком», належним чином не визначився із нормами права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги, районний суд не врахував, що умови укладення, зміни та розірвання договору найму житла, що належить до приватного житлового фонду, визначаються положеннями ЦК України. Підстави для розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України, однак підставою для її застосування є реальний договір найму житлового приміщення, який між сторонами не укладався.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «Укртелеком» просить скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької областівід 31 січня 2018 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку без укладення письмового договору найму житлового приміщення. Апеляційний суд дійшов неправильного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положення статті 107 ЖК Української РСР, які виникають у цивільних спорах про розірвання договору найму з мешканцями гуртожитку у зв'язку із вибуттям відповідача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з дня вибуття. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог. Позивач вказав обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів, сформулював одну позовну заяву - про розірвання договору найму житлового приміщення на підставі статті 107 ЖК Української РСР, у зв'язку із вибуттям наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року справу за позовом ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_3 про розірвання договору найму жилого приміщення призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, посилається на те, що апеляційним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами спору, положення статті 107 ЖК Української РСРне розповсюджуються. Окрім того, відповідач на постійне місце проживання до Іспанії не вибувала, позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач вибула на постійне місце проживання до Іспанії із урахуванням законодавства цієї країни, яке б надавало позивачу таке право.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до пункту 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, що приватизуються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 1993 року № 58 наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року на базі державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком» було створено відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» й передано останньому у власність майно державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком».

Будинок гуртожитку по АДРЕСА_1 також перейшов у власність ВАТ «Укртелеком», правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком».

З липня 1988 року до липня 2004 року ОСОБА_3 працювала на підприємстві позивача, у зв'язку з чим їй 01 липня 1988 року була надана кімната АДРЕСА_1 де вона зареєстрована.

02 липня 2004 року ОСОБА_3 була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виїздом із міста на тимчасове проживання.

До 31 грудня 2012 року ОСОБА_3 здійснювалася оплата за кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, а з 2013 року їй було припинено нарахування, через не проживання у кімнаті.

Після виїзду ОСОБА_3 за межі України 14 серпня 2013 року відомості про її в'їзд на територію України станом на 28 січня 2016 року були відсутні.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року у справі № 331/3510/14-ц, яке набрало законної сили 29 вересня 2016 року, за позовом ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а. с. 12-15).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 107 ЖК Української РСР установлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 81 чинної редакції ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, виходив із того, що звертаючись до суду із цим позовом ПАТ «Укртелеком», не визначилось з тим, які норми права підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в обґрунтування своїх вимог посилалось, як на норми житлового, так і на норми цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої та шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив розірвати із відповідачем договір найму житлового приміщення на підставі статті 107 ЖК Української РСР, у зв'язку із вибуттям наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту.

Вирішуючи спір, апеляційний суд посилався як на положення статті 107 ЖК Української РСР, так і на положення статті 651 ЦК України, фактично вийшовши за межі заявлених позивачем позовних вимог, надавши оцінку тим обставинам, на які позивач не посилався як на підставу розірвання договору найму житлового приміщення.

З урахуванням вищевказаних порушень, допущених судом апеляційної інстанції, постанова від 31 січня 2018 року не може вважатись законною і обґрунтованою.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити докази у справі в межах заявлених позовних вимог, виходячи із положень житлового законодавства, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк