РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/1049/18

Провадження № 22-ц/4815/253/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2018 року у складі судді Рижого О.А., ухвалене в м. Сарни Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7441,82 грн. та судових витрат по справі. В обґрунтування заявленого посилався на те, що 29.01.2015 року ОСОБА_2 став клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк" ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав картку "Універсальна" та отримавши кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а його заборгованість перед Банком на дату становить 7441,82 грн.. Вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідачки як спадкоємця позичальника, оскільки до складу спадщини входять не лише права, а й обов'язки померлого. В тому числі і обов'язок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано відсутністю належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 на певних умовах, а також отримання останнім в кредит грошових коштів в 2015 році, а також доказів вступу в спадщину відповідачкою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що на підтвердження укладення договору кредиту між Банком та ОСОБА_2 суду була надана копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається, що ОСОБА_2 надав свою письмову згоду на укладення договору кредиту та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Додає, що ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, користування якою підтверджується роздруківкою банківських операцій (зняття коштів, погашення боргу та відсотків за ним тощо). Стверджує, що між позичальником та Банком було досягнуто усіх істотних умов договору, і з моменту підписання заяви між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір в порядку ч. й ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи Банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а, отже, визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів. Заперечує висновок суду про те, що відсутні докази вступу ОСОБА_1 у спадщину після смерті ОСОБА_2 та покликається на ч. 3 ст. 1296 ЦК України, яка передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Додає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на час смерті, а тому спадкоємець позичальника зобов'язана сплатити його борг перед Банком. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зав'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк посилався на те, що саме вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2, котрий уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, умови якого виконував неналежним чином, що в свою чергу призвело до утворення заборгованості.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що надана позивачем анкета-заява ОСОБА_2 від 29.01.2015р. не є належним доказом укладення ним кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки в цій заяві немає відомостей про кредитний ліміт, про тип картки, який оформлюється позичальнику, а також вона не є свідченням того, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти.

Більш того, наявні в матеріалах справи розрахунки, якими обґрунтовує свої доводи апеляційної скарги Банк в частині користування позичальником кредитними коштами, не є достовірними та належними доказами, оскільки не містять ні підпису уповноваженої особи, ні печатки Банку.

Покликання апеляційної скарги щодо вступу відповідачки спадщину після смерті позичальника та наявності в неї обов'язку погашення заборгованості перед Банком апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.09.2016 року.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщини.Разом з тим, згідно листа Сарненської державної нотаріальної контори, відомості щодо спадкоємців померлого ОСОБА_2 та про склад спадкового майна відсутні.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення заборгованості із ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.