Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/5568/16-ц

провадження № 61-10453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у складі судді Колдіної О. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», Банк) про припинення договору поруки.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з метою виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Млін Сервіс» (далі - ТОВ «Млін Сервіс») за кредитним договором від 11 жовтня 2013 року № 61113V10, між сторонами та Банком укладено договір поруки, відповідно до умов якого у разі невиконання ТОВ «Млін Сервіс» основного зобов`язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання від поручителя або від позичальника, як солідарних боржників.

Кредитним договором визначено, що кінцевим терміном погашення овердрафту є 10 жовтня 2014 року.

ОСОБА_1 посилався на те, що після закінчення строку виконання основного зобов`язання Банк не звертався до нього з вимогами про стягнення заборгованості.

14 липня 2015 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» звернулося до нього з позовом до Білокураківського районного суду Луганської області про стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Білокураківського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року позов задоволено, однак це рішення оскаржується в апеляційному порядку.

Оскільки в межах строку, встановленого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Банк не звернувся до нього з вимогою про стягнення як з поручителя заборгованості за кредитним договором, позивач просив визнати поруку припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано поруку за договором поруки від 18 лютого 2014 року № 61114Р1, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ТОВ «Млін-Сервіс», припиненою. Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав доказів на підтвердження пред`явлення вимоги (позову) до поручителя у встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Банком в листопаді 2014 року сформована вимога до поручителя щодо погашення заборгованості, однак не була направлена не з вини кредитора, оскільки поручитель проживає на території м. Луганська, що є зоною проведення антитерористичної операції (далі - АТО) і поштові відправлення в зазначений населений пункт не здійснюються. Отже, Банк фактично був позбавлений можливості здійснити відправлення вимоги поручителю про погашення простроченої заборгованості через обставини, які не залежали від нього.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і ТОВ «Млін-Сервіс» укладено кредитний договір № 61113V10 з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику овердрафт для фінансування витрат в розмірі 750 000,00 грн з кінцевим терміном погашення 10 січня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних, зі сплатою комісії за управління кредитом у формі овердрафту в розмірі 0,1 % від ліміту овердрафту у кожному календарному місяці.

На забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Млін-Сервіс» за кредитним договором з усіма змінами і доповненнями, між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і ОСОБА_1 18 лютого 2014 року укладено договір поруки № 61114Р1, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання. У випадку невиконання позичальником основного зобов`язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання з поручителя та/або позичальника, як з солідарних боржників.

Відповідно до пункту 7.4 договору поруки дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов`язання.

Позичальник за кредитним договором - ТОВ «Млін-Сервіс», належним чином у строк, визначений в договорі, не виконав свої зобов`язання щодо повернення суми овердрафту.

Відповідно до пункту 2.2.1 кредитного договору кінцевим терміном погашення овердрафту є 10 жовтня 2014 року, в зв`язку з чим з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України Банк повинен був звернутись з вимогою до поручителя до 10 квітня 2015 року.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Білокуракінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 лише 17 серпня 2015 року.

Представник відповідача в процесі судового розгляду посилалась на те, що Банком в листопаді 2014 року сформована вимога до поручителя щодо погашення заборгованості, однак вона не була направлена не з вини кредитора, оскільки поручитель проживає на території м. Луганська, що є зоною проведення АТО, поштові відправлення в зазначений населений пункт не здійснюються.

Порушення з боку ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» строку звернення з вимогами до поручителя ОСОБА_1 також встановлені в процесі розгляду Апеляційним судом Луганської області апеляційної скарги на заочне рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Луганської області від 09 червня 2016 року заочне рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 відмовлено в зв`язку з порушення строків звернення до поручителя з вимогами про стягнення заборгованості, тому в силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Отже якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

З огляду на те, що відповідач не надав доказів на підтвердження пред`явлення вимоги (позову) до поручителя у встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строк, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо припинення поруки за договором поруки від 18 лютого 2014 року, укладеним з ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням кредитором строку пред`явлення вимог про стягнення заборгованості до поручителя.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 910/2774/17.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко