Справа 206/6222/18
Провадження 2/206/171/19
19 лютого 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:
головуючого судді - Кушнірчука Р.О.,
при секретареві судового засідання - Соловйовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням № 98 по вул. Гвая у м. Дніпро.
Свої вимоги обґрунтував тим, що він на підставі договору дарування від 01 серпня 2017 року є власником домоволодінням №98 по вул. Гвая у м. Дніпро. У зазначеному домоволодінні після його дарування залишились бути зареєстрованими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Хоча відповідачі довгий час були зареєстрованими у спірному домоволодінні, однак ніколи там не проживали. Речей відповідачів у будинку не має, де вони мешкають йому невідомо. Отже, враховуючи, що відповідачі в спірному домоволодінні не мешкають та чинять йому перешкоди в користуванні власністю не бажаючи добровільно знятися з реєстраційного обліку, вони є такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Ухвалою судді від 27 листопада 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, тому суд відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Представник департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач на підставі договору дарування домоволодіння від 01 серпня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, є власником домоволодіння №104 по вул. Гвая у м. Дніпро (а.с.14-16).
Відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області в домоволодінні №104 по вул. Гвая у м. Дніпро зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 03 січня 2003 року (а.с.33,34).
Також, реєстрація відповідачів у вказаному домоволодінні підтверджується й копією домової книги (а.с.25,26).
Однак, відповідачі зі місцем реєстрації не проживають, їх особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується актами про не проживання, складеним комісією в складі квартальної ОСОБА_5 та сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.27,28).
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом даних правових норм право члена сім'ї власника будинку та самого власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє його право та членів його сім'ї на користування цим житлом.
Таким чином, право власника житлового будинку та члена його сімї на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника та членів його сім'ї.
Отже, виходячи з викладеного та враховуючи, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, між власником будинку і відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то суд приходить до висновку, що вони є такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн., з кожного по 357,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням № 98 по вул. Гвая в м. Дніпро (Дніпропетровськ).
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., з кожного по 357,40 грн.
Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук