ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3369/19 Справа № 202/1230/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 13.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. 04.12.2015 позичальник, ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.12.2015 р. Спадкоємцем вважає ОСОБА_1, яка проживала разом з померлим. Позивачем 11.12.2016 року була направлена претензія кредитора до шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитом ОСОБА_2 у розмірі 5713,12 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 13.05.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_2 помер 04 грудня 2015 року, про що здійснено актовий запис № 2267 відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 07 грудня 2015 року.

На час смерті ОСОБА_2 зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не було виконано, в зв'язку з чим станом на день відкриття спадщини перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 5 713,12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції посилаючись на ст.ст. 1281,1282 ЦК України, правильно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач по справі є спадкоємцем померлого боржника та прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги банку про те, що відповідачка автоматично прийняла спадщину після смерті позичальника в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, а суд першої інстанції вказане не врахував, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком дійсно не було надано суду належних та допустимих доказів щодо даного твердження.

Як вбачається з відповіді Шостої ДДНК направленої на адресу позивача, вих.№2881/02-14, на підставі претензії останнього від 04.12.2016 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2, померлого 04.12.2015 року. Вказано, що у разі звернення спадкоємців ОСОБА_2 до Шостої ДДНК, їм буде повідомлено про вищевказану претензію кредитора.

Будь-яких відомостей про те, чи звертались спадкоємці померлого ОСОБА_2, зокрема ОСОБА_1, із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори в даній відповіді нотаріальної контори не значиться, як і відсутні такі відомості у наданих суду позивачем документах в якості доказів.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко