справа № 570/345/19
провадження № 2/570/658/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.П.Могили, 24/ цивільну справу за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

в с т а н о в и в:

покликаючись на завдання відповідачем тілесних ушкоджень ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 у поданій до суду 22 січня 2019 року позовній заяві просить стягнути з нього витрати на лікування у розмірі 6 799 грн. 92 коп.

Уподаній до суду заяві вказаний позивач позов підтримує.

Відповідач позов не визнає, оскільки не зрозумілим є причина перебування позивача у цій лікарні після спливу двох місяців після події.

У поданих до суду заявах представник позивача та відповідач просять справу слухати у їх відсутність. Зважаючи на те, що їх явку не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2018 року близько 15 год. 25 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони автодороги Київ-Чоп у напрямку с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області, на 151 км + 100 м автодороги, що в межах Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог п.12.9., п.п.б) (водію забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 «50 км/год») Правил дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год., що перевищує максимально допустиму для даної ділянки дороги визначену дорожнім знаком 3.29 «50 км/год», під час виконання обгону, виїхавши на ліву сторону автодороги проігнорував вимоги дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год.) та допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухаючись в попутному напрямку зі швидкістю близько 40-50 км/год., по правій стороні автодороги виконував об"їзд пошкодженої ділянки дороги, змінюючи напрямок свого руху в ліву сторону, хоча мав технічну можливість уникнути зіткнення з вказаним транспортним засобом за умови дотримання допустимої швидкості руху на даній ділянці дороги. Після зіткнення транспортних засобів автомобіль «Volkswagen Transporter», перебуваючи в некерованому стані, продовжив рух в праву сторону, де зіткнувся з правим, по ходу руху автомобілів, металевим дорожнім огородженням (відбійником). Внаслідок вчинення зазначеного злочину пасажиру автомобіля «ВАЗ 2109» ОСОБА_2 спричинені середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров'я тілесні ушкодження.

19 липня 2018 року Рівненський районний суд Рівненської області звільнив відповідача від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, кримінальне провадження закрите у зв"язку з примиренням потерпілого із обвинуваченим та повне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Рівненська центральна міська лікарня» з 11 по 16 липня 2018 року. Згідно розрахунку вартості лікування він становить суму позову і складається з 5 826 грн. 60 коп. - оплата праці, 112 грн. 08 коп. - харчування, 599 грн. 64 коп. - медикаменти, 261 грн. 60 коп. інші витрати /комунальні, господарські/.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Ст.128 КПК України передбачає право предявлення цивільного позову, у тому числі і до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. При цьому ч.7 цієї статті надає право особі, яка не предявила цивільного позову у кримінальному провадженні, предявити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування у випадку розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини, є встановлення таких обставин судовим рішенням у цивільній, кримінальній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ст.22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК особа, яка скоїла злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодува витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

П.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарному лікуванні потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, у якій проводилось лікування ОСОБА_2, перебуває у комунальній власності міста та фінансується з місцевого бюджету. Витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілого від злочину та непогашення зазначених витрат, призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам. Водночас, додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст.68 Конституції України, є обовязковою умовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної та правової держави.

Відповідно до п.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені, та в інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією україни, цим та іншими законами. Ст.10 Закону передбачено, що представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у межах, визначених цим та іншими законами. Крім того, ст.18-1 даного Закону вказує, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикцій, зокрема, звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Отже, вказані положення нормативно-правових актів надають органу самоврядування - Рівненській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення у галузі охорони здоровя, у тому числі, право на звернення до суду передбачене, крім іншого, ст.16 ЦК України.

З урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання шкоди, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідач пояснював, що всі необхідні кошти для лікування потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він сплатив, що стало підставою для закриття кримінального провадження у зв'язку з примиренням підсудного та потерпілого.

Диспозиція ст.1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом не заперечується наявність в діях відповідача складу правопорушення, неправомірність дій, шкоду, її розмір, разом з тим не доведено причинно-наслідковий зв'язок між ними. Належними та допустимими доказами не доведено того, що саме від цих ушкоджень, які були отримані ще 21 травня 2017 року ОСОБА_2 лікувався у КНП «Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради, починаючи лише з 11 по 16 липня 2018 року. Позивачем не надана довідка лікувального закладу, де б було вказано від чого саме лікувався потерпілий, не зазначено його діагнозу, а тому відсутні підстави стверджувати, що ці події пов'язані між собою причинно-наслідковим зв'язком.

За таких умов позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст.128 КПК України у ході кримінального провадження може бути заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної або моральної шкоди випадку, коли ця шкода була завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням.

Таким чином, витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину підлягають розгляду в рамках кримінального провадження, тобто є матеріальними збитками, завданими внаслідок кримінального правопорушення. Таким чином, у позовах вказаної категорії позивачі мають звільнятися від сплати судового збору при зверненні до суду, тому у зв"язку з відмовою у позові судові витрати компенсуються за рахунок держави.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у позові Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Рівненська міська рада, розташоване: вул.Соборна, 12-А, м.Рівне.

Відповідач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт МЮ № 389177, виданий 31 березня 2015 року Рівненським РВ УМДС в Рівненській області.

Суддя: Кушнір Н.В.