Дата документу 19.02.2019 Справа № 333/1572/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1572/18 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/784/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 грудня 2010 року ОСОБА_5 отримала кредитну картку «Універсальна», яку 14.04.2014 року переоформила на кредитну картку «GOLD», та отримала кредитні кошти у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на зазначену картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 лютого 2018 року має заборгованість - 114 550,99 грн., яка складається з наступного: 7267,92 грн. - заборгованість за кредитом; 107 283,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16 грудня 2010 року у розмірі 114550,99 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 267 грн. 92 коп. - заборгованість по кредиту, 107 283 грн. 07 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5. в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надання банком тарифів, які не діяли на час укладання кредитного договору, відсутність підписаних нею Умов та правил надання банківських послуг, зміну процентної ставки в односторонньому порядку, неправомірне нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитної картки, розрахунок відсотків на всю суму заборгованості, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5 118,11 грн. та в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 99 878,27 грн. із розподілом судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2010 року ОСОБА_5 підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», за умовами якої ОСОБА_5 отримала платіжну картку «Універсальна», яка 14.04.2014 року була переоформлена ОСОБА_5 на кредитну картку «GOLD», та отримала кредитні кошти у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на зазначену картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З Анкети-заяви позичальника вбачається, що позичальник надав свою згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.4 зворот.).

Згідно із п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт (а.с.10-33).

Тарифами Банку на час підписання договору встановлена базова процентна ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць (30% річних). Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку боргу (а.с.9).

Матеріали справи містять наданий банком розрахунок заборгованості за договором (а.с.5-6), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_5 має заборгованість за договором станом на 22 лютого 2018 року - 114 550,99 грн., яка складається з: 7267,92 грн. - заборгованість за кредитом; 107 283,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, за користування Кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

Пунктом 2.1.1.12.12 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості у період до 30.03.2013 року банком була встановлена процентна ставка за користування кредитом, як на поточну, так і на прострочену заборгованість у розмірі 2,5 % на місяць ( 30,00% річних), з 01.04.2013 року по 31.08.2014 р. - у розмірі 2,3% на місяць (27,6 % річних), у період з 01.09.2014р. по 31.03.2015 р. - у розмірі 32,4 % річних, у період з 01.04.2015р. по 30.06.2016р. - у розмірі 42% річних (а.с.6-7).

Як вбачається з Анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_5, вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг, з його умовами, правилами та тарифами, зобов'язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua.

Крім того, банком надана Виписка з особового рахунку ОСОБА_5, яка містить відомості щодо зміни відсоткової ставки, відповідно до тарифів, які розміщені на сайті банку, з якими клієнти банку відповідно до умов Анкети-заяви зобов'язані ознайомлюватись у передбачений умовами вищезазначеного договору сторін спосіб (а.с. 110-114).

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав від Клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) ПАТ КБ «ПриватБанк» залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Цьому праву Банка кореспондується обов'язок клієнта, передбачений п.1.1.2.3 та 1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди зі зміненими Умовами та/чи Тарифами звернутися до Банку для розірвання договору та сплатити всю заборгованість за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача ОСОБА_5 про зміну відсотків по кредиту(а.с. 110-114).

Проте, ОСОБА_5 не зверталась до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а отже відповідач прийняла нові Тарифи та погодилася з їх зміною.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зі змісту Анкети-заяви ОСОБА_5 вбачається, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку які надані їй в письмовому вигляді (а.с.8 зворот).

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано суду будь-яких інших Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів, ніж ті, які знаходяться в матеріалах справи та з якими вона погодилась при укладанні договору.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких заперечень відповідача проти позову в тому числі щодо незгоди з наявними у справі Умовами та Правилами.

Враховуючи положення ст.634 ЦК України, зміст Анкети-заяви, яку підписала позичальник, а також той факт, що отримання коштів на платіжну картку відповідач не заперечувала ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення в повному обсязі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7267,92 грн.

В той же час, доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом строку закінчення кредитної картки 30.11.2017 року, а відтак, безпідставного стягнення відсотків поза межами строку кредитування знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 114 550,99 грн. суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

За умовами договору, укладеного між сторонами, зокрема п.2.1.1.12.5 Умов та правил строк погашення процентів по кредиту та комісій - щомісячно за попередній місяць, строк повернення кредиту в повному розмірі - не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній карті (в полі MONTH ).

Отримана позичальником ОСОБА_5 платіжна картка має строк дії до 11.2017 року (а.с.151).

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають відсотки, які нараховані по 30.11.2017 року, розмір яких за розрахунком банку становить 86 929 грн.04 коп.(а.с.6).

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом на підставі п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_5 на користь Банку 86 929 грн.04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію за рахунок відповідача сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог за подання позову в розмірі 1337,12 грн., ОСОБА_5 має право на компенсацію за рахунок позивача сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог за подання апеляційної скарги в розмірі 637,31 грн.

Таким чином, з ОСОБА_5 підлягає стягненню компенсація судового збору в розмірі 699,81 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2018 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 16 грудня 2010 року станом на 22 лютого 2018 року в сумі 86 929 грн.04 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 699 гривень 81 копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: