Справа №345/282/19
Провадження № 2/345/424/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2019 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі : головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Баран В.В. , розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння по вул. Нова, 17 в с. Вістова Калуського району Івано-Франківської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона 09.06.1979р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, а 19.04.2001р. вони розлучились. В 1984р. чоловікові було виділено земельну ділянку площею 0,08 га в с. Вістова Калуського району для будівництва житлового будинку, а 14.01.1985р. ним було отримано будівельний паспорт та розпочато будівництво житлового будинку по вул. Нова, 17 в с. Вістова Калуського району . Будинок вони збудували в 1989р., після чого почали в ньому проживати разом зі своїми дітьми та відповідно було зареєстровано їхнє місце проживання, що підтверджується копією по господарської книги. Однак право власності на даний будинок за чоловіком не оформлялось, а оскільки домоволодіння відносилось до суспільної групи «робітничий двір», то відповідно являлось їхньою спільною сумісною власністю згідно ст. 22 КпШС України. Незважаючи на розірвання шлюбу , позивач продовжувала проживати у збудованому ними будинку, тобто жодне її право на майно спільної сумісної власності подружжя не порушувалось, то ж вона не зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя. В 2001р. позивач вдруге вийшла заміж, у звязку із чим змінила прізвище з «Хомич» на «Завжелова» та певний час проживала за межами України. 31.10.2012 року помер її колишній чоловік ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом про смерть № 14 від 01.11.2012р.. Після повернення в Україну позивач вирішила оформити свої права на половину будинку, для чого звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та на підставі її заяви було відкрито спадкову справу. Однак, 02.07.2018р. приватним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у звязку із тим, що позивач не предявила правовстановлюючих документів на майно та через розбіжність в одній букві у її прізвищі.

За вказаних обставин, змушена звернутися до суду з метою захисту свого права, оскільки нерухоме майно було нажите в період шлюбу, то відповідно до положень ст.22, 28, 29 КпШС вона має право на половину майна.

В судове засідання позивач надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У разі неявки у судове засідання відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових документів за місцем реєстрації та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 09.02.2019 р..

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,09.06.1979р зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, а 19.04.2001р. вони розлучились, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.05.2018 р. № 6 (а.с.7-8).

В 1984р. чоловікові позивачки ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0,08 га в с. Вістова Калуського району для будівництва житлового будинку, а 14.01.1985р. ним було отримано будівельний паспорт та розпочато будівництво житлового будинку по вул. Нова, 17 в с. Вістова Калуського району, що підтверджується будівельним паспортом на забудову (а.с.16-19), яке закінчено в 1989р..

Після закінчення будівництва позивачка разом з чоловіком та дітьми почали проживати в даному будинку та відповідно було зареєстровано їхнє місце проживання в ньому , що підтверджується копією по господарської книги (а.с.21-23). Однак право власності на даний будинок за чоловіком не оформлялось, а оскільки домоволодіння відносилось до суспільної групи «робітничий двір», то відповідно являлось їхньою спільною сумісною власністю згідно ст. 22 КпШС України. Незважаючи на розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у збудованому ними будинку, тобто жодне право позивачки на майно спільної сумісної власності подружжя не порушувалось, то ж позивач не зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя.

Позивачка в 2001р. вдруге вийшла заміж , у звязку із чим змінила прізвище з «Хомич» на «Завжелова», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9) та певний час проживала за межами України.

31.10.2012 року помер колишній чоловік позивачки ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом про смерть № 14 від 01.11.2012р. (а.с.10-11).

Після повернення в Україну позивач вирішила оформити свої права на половину будинку для чого 22.05.2018 року звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.12) та на підставі її заяви було відкрито спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.13).

Однак, 02.07.2018р. приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_5 винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14), якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у звязку із тим, що позивач не предявила правовстановлюючих документів на майно та через розбіжність в одній букві у її прізвищі, а саме «Завржелова Марія Михайлівна» та «Завжелова Марія Михайлівна».

Щодо розбіжності у прізвищі позивача , то суд вважає, що дана обставина виникла через розбіжність в перекладі свідоцтва про шлюб позивачки із чеської мови на українську. Те, що «Завржелова Марія Михайлівна» це в дійсності є вона, а саме «Завжелова Марія Михайлівна» підтверджується наступним: в свідоцтві про укладення шлюбу що «Завржелова Марія Михайлівна» народилась 20.05.1960р. в с. Ріпянка, та в її паспорті «Завжелової Марії Михайлівни» значиться, що вона народилась 20.05.1960р. в с. Ріпянка. При цьому, в паспорті стоїть відтиск штампу про одруження, а саме, що 30.06.2001р.вона одружилась в м. Скутеч Республіки Чехія із Завжел Індріх 1962р.н. А згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 одружилась 30.06.2001р. в м. Скутеч республіки Чехія із Завржел Йіндржіхом ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки спірний житловий будинок було збудовано в 1989р., а шлюб між позивачкою та її колишнім чоловіком розірвано в 2001р., то при вирішенні спору суд має керуватися нормами КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно із ч. 1ст. 22 КпШС України, чинної на час набуття подружжям права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч. 1ст. 28КпШС України).

При вирішенні спору, суд вважає, що відсутні законні підстави для відступлення від рівності часток подружжя.

Таким чином, враховуючи вказані обставини,суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно Ѕ частку житлового будинку № 17 вул. Нова в с. Вістова Калуського району Івано-Франківської області в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_4 , який помер 31.10.2012 року та ОСОБА_1.

З урахуванням викладеного позивач має право вимоги на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна, яка їй належить, оскільки її майнові права порушені.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання права власності на житловий будинок є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як інваліди ІІ групи (а.с.30).

На підставі викладеного,відповідно до ст.ст.22, 28 КПШС України, керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 206, 263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння по вул. Нова, 17 в с. Вістова Калуського району Івано-Франківської області.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ