Справа № 361/1826/19
Провадження № 2/361/2029/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

20 вересня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Калиті І.С., розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

встановив:

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вона є власником даного майна відповідач ніколи не проживав в даній квартирі, але зареєстрований за вказаною адресою; фактичне місце його проживання їй не відомо; добровільно з реєстраційного обліку він не знімається, чим створює для неї перешкоди у вільному користуванні і розпорядженні своєю квартирою.

Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності

Відповідач в судове засідання не з?явився повторно, був повідомлений належним чином, рекомендованим листам за місцем зареєстрованого проживання та оголошенням на офіційно сайті суду. Відповідач відзиву, доказів не подав.

Судом ухвалено справу розглянути заочно, відповідно до ст.280-281 ЦПК України.

З наданих доказів встановлено такі обставини:

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права: договір купівлі-продажу квартири від 23.01.2018р.

Згідно довідки сільської ради за адресою АДРЕСА_2 , у даній квартирі зареєстрований син позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження, складеного депутатом ОСОБА_4 . і сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від 05.06.2018р., відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за даною адресою . АДРЕСА_2 , але фактично в спірній квартирі не проживав , фактичне місце його проживання не відоме..

Згідно повторного акту обстеження, складеного депутатом Тисячною Ю.В. і сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , від 12.01.2019р., відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за даною адресою: АДРЕСА_2 , але фактично в спірній квартирі не проживав , фактичне місце його проживання не відоме.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.395 ЦК речовими правами на чуже майно є: зокрема, 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

Згідно ст.401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч.3 ст.404 ЦК право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі: зокрема, п.2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. ч.2. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. 4. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.810 ЦК за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 825 ЦК наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, попередивши про це наймодавця.

Згідно ст.150 ЖКУ громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.158 ЖКУ за договором найму жилого приміщення наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно ст.163 ЖКУ у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ст.71 ЖКУ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст.72 ЖКУ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними від права власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності.

З системного аналізу вказаних норм закону, що регулює спірні та подібні ним правовідносини, та з встановлених у судовому засіданні конкретних обставин даної справи і даного спору, що виник між сторонами, суд робить такі висновки:

Позивач є власником квартири;

відповідач ніколи не був і не є власником (співвласником) вказаної квартири;

відповідач не є і не був членом сім`ї власника квартири;

Відповідач був зареєстрований за адресою вказаної квартири, але до квартири ніколи не вселялись ні у якості члена сім`ї, ні як наймачі жилого приміщення.

Таким чином, встановлено, що з моменту, коли позивач набула права власності на вказану квартиру, відповідач в квартирі не проживає, не користуються квартирою як своїм житлом тривалий час, більше одного року, передбаченого статтею 405 ЦК України, та більше шестимісячного строку, передбаченого статями 163 та 71 ЖК України.

Не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням.

Не встановлено намірів відповідача на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідача за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні нею своїх прав у склад права власності, таких як вільне володіння, розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати усунення буд-якого порушення чи перешкод відносно свого майна і прав на нього, в тому числі і у обраний позивачем спосіб - шляхом визнання особи, яка є зареєстрованою на постійне місце проживання у квартирі, такою, що втратили право користування жилим приміщенням даною квартирою, належної позивачу на праві власності.

Позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.321,391,405, ЦК України, ст.156, 163, 71, 72 ЖК України, ст.ст.259-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити;

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом 30 днів з дня проголошення (складення) заочного рішення. Якщо заочне рішення не буде вручено в день його складення (проголошення), відповідач матиме право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява буде подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення. інші учасник справи мають право оскаржити рішення шляхом подання апеляційної скарги, яка подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Броварський міськрайонний суд Київської області згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 26.09.2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова