ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1245/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Репака В.В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Державна іпотечна установа, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 09 квітня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 25.04.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17-310/90, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 20000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 22.04.2022 року та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 25.04.2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

01.08.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17-700/278, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 8500 доларів США, а відповідач зобов`язався його повернути до 29.07.2022 року на умовах сплати 16 % річних за користуванням кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_1 01.08.2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, за яким предметом іпотеки також є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

Відповідач умови договорів не виконав, сума заборгованості за кредитним договором №17-310/90 від 25 квітня 2007 року станом на 30.08.2016 року по основному боргу кредиту та відсотках за користування кредитом становить 29911,14 дол. США, щомісячній комісії та пені - 1860831,77 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.07.2011 року стягнено на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 17-310/90 від 25.04.2007 року в сумі 18385,44 дол. США, пеня в сумі 6000 грн., а також судові витрати в сумі 1820 грн.

На час подачі позову рішення суду не виконано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2011 року стягнуто на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 17-700/278 від 01.08.2008 року в сумі 8646,24 дол. США, 5000 грн. пені; 1069,02 грн. судового збору та 120 грн. витрат за розгляд справи.

З врахуванням уточнень позову банк остаточно просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором №17-310/90 від 25 квітня 2007 року, яка станом на 08.06.2018 року по кредиту та відсотках за користування кредитом складає 33618,08 дол. США, по комісії та пені -2630456,81 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В жовтні 2018 року Державна іпотечна установа, звертаючись із позовом до ОСОБА_1 , вказувала, що 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги 17/4-В, за яким новий кредитор Державна іпотечна установа набула право вимоги за договорами, вказаних у додатках до цього договору (зокрема, за кредитним та іпотечним договорами №17-700/278, укладеними 01.08.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 )

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору відповідачем станом на 31.08.2018 року нараховано заборгованість у розмірі 307339,22 грн. (основний борг - 174129,50 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 83582,16 грн., інфляційні витрати - 18205,72 грн., пеня - 31421,74 грн.).

Державна іпотечна установа як наступний іпотекодержатель теж має право звернути стягнення на цей предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитом.

Тому просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №17-700/278 від 01.08.2008 року в сумі 307339,22 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 квітня 2019 року позов акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором №17-310/90 від 25 квітня 2007 року в розмірі 18385,44 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 1378 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просить рішення суду скасувати, а позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом неправильно визначено заборгованість за кредитним договором, не враховано умови договору (пункт 4.2.) та норми закону за якими нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється до повного повернення кредитних ресурсів. Боржник не повернув кредитору отримані кредитні ресурси, а тому нарахування відсотків за користування кредитом банком правомірно не припинено. Суд помилково звернув стягнення на предмет іпотеки лише в рахунок погашення боргу по кредитному договору, визначеному рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.07.2011 року.

В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа просила скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що пред`явлення позову кредитором про дострокове стягнення заборгованості з відповідача (ст. 1050 ЦК України) змінило строк виконання зобов`язань за кредитним договором і припинило право кредитора на подальше нарахування відсотків за користування кредитом.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог ДІУ є необґрунтованим. При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити у позові банку. На його думку, суд не врахував подані ним заяви про застосування строку позовної давності за обома позовами. Не враховано, що відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитними договорами, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту почався з наступного дня, зазначеного кредитором. Позов про звернення стягнення на предмет іпотеки пред`явлено поза строками позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної іпотечної установи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просить залишити її без задоволення. Вказує, що внаслідок звернення попереднім іпотекодержателем - АТ «Банк «Фінанси та кредит» за попередньою іпотекою відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» наступна іпотека припинилася, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просить її відхилити. Вказує, що відповідачем не доведено факт погашення заборгованості по кредитному договору, а тому вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок кредитного боргу є обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Державна іпотечна установа просила її задовольнити - скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов Державної іпотечної установи задовольнити.

Апеляційний суд дійшов висновку, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційні скарги Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід частково скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 25.04.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (змінено організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17-310/90, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 20000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 22.04.2022 року та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 25.04.2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

01.08.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17-700/278, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 8500 доларів США, а відповідач зобов`язався його повернути до 29.07.2022 року на умовах сплати 16 % річних за користуванням кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_1 01.08.2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, за яким предметом іпотеки також є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.07.2011 року стягнено на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 17-310/90 від 25.04.2007 року в сумі 18385,44 дол. США, пеня в сумі 6000 грн., а також судові витрати в сумі 1820 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2011 року стягнуто на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 17-700/278 від 01.08.2008 року в сумі 8646,24 дол. США, 5000 грн. пені; 1069,02 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказані рішення суду не виконано.

Банком за кредитним договором №17-310/90 від 25 квітня 2007 року нараховано відповідачу заборгованість станом на 30.08.2016 року по основному боргу кредиту та відсотках за користування кредитом - 29911,14 дол. США, по щомісячній комісії та пені - 1860831,77 грн.

11.02.2015 року між АТ «Банк Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги 17/4-В, за яким до нового кредитора перейшло право вимоги за договорами, вказаних у додатках до цього договору, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами №17-700/278, укладеними 01.08.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1

Наведене підтверджується матеріалами справи та фактично не оспорюється сторонами.

Задовольняючи частково позов акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», суд виходив з того, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі, визначеному судовим рішенням, слід звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, належну відповідачу.

Відмовляючи у позові Державній іпотечній установі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2011 року було достроково стягнуто усю заборгованість по кредиту і змінено строк виконання основного зобов`язання.

Погодитися з висновками суду в частині задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Із рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.07.2011 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2011 року вбачається, що кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредитів та платежів за ним.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц.

З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів та інших платежів після пред`явлення позову про стягнення кредитної заборгованості є необґрунтованим.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування позовної давності щодо обох позовів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Суд першої інстанції встановивши, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2011 року у достроковому порядку стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №17-310/90 від 25.04.2007 року в сумі 18385,44 дол. США, пені в сумі 6000 грн. та судових витрат, не звернув уваги на те, що банк використав своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України шляхом пред`явлення позову про стягнення усієї заборгованості за кредитним договором до кінцевого терміну та змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами за основним зобов`язанням.

Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

За таких обставин у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Встановлено, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся у листопаді 2016 року, а отже, після спливу позовної давності, що має наслідком відмову у позові.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.09.2019 року ( справа № 357/16756/14-ц), від 14.08.2019 року ( справа № 127/16950/13-ц), від 10.10.2018 року (справа № 643/5761/16-ц).

Суд першої інстанції правильно встановивши ці обставини, не обговорив питання застосування позовної давності за заявою відповідача і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову банку.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягає задоволенню.

З рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2011 року, яким стягнуто на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 17-700/278 від 01.08.2008 року також вбачається, що кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

За таких обставин у Державної іпотечної установи як нового кредитора також виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.

Державна іпотечна установа звернулася з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у жовтні 2018 року, поза строками позовної давності, тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги Державної іпотечної установи не ґрунтуються на нормах закону і не спростовують висновків суду.

Отже, з врахуванням наведеного, оскаржуване рішення в частині задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та стягнення судових витрат слід скасувати і в позові відмовити. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подачу апеляційної скарги - 1682,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 квітня 2019 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 1682,80 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27.09.2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова