КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Піхур О.В., постановлену в м. Київ 24 червня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсними свідоцтв про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Крім неї, в батька був ще син від першого шлюбу - третя особа ОСОБА_4 та дружина - відповідач ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 вони всі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. В процесі оформлення спадкових справ вона дізналася, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 08 вересня 1997 року померлим ОСОБА_5 було оформлено право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , яка також є спадковим майном, без врахування успадкованої ј частки сином ОСОБА_4 після смерті в 1976 року його матері. Таким чином, після смерті батька і заведення спадкової справи з приводу його майна стало відомо про порушення майнового права ОСОБА_4 на частку в нерухомому майні, через що повинні бути змінені частки в майні інших спадкоємців. Оскільки після смерті ОСОБА_5 залишилось троє спадкоємців (вони з братом та відповідач ОСОБА_2 ), то кожному з них належить по 1/3 частині від ѕ частин квартири, тобто по ј. 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_3 2/3 частини спірної квартири, які підлягають витребуванню від неї з вказаних підстав.

Враховуючи вищевикладене, просила визнати частково недійсними свідоцтво про право власності від 08 вересня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 в частині права власності ОСОБА_5 на ј частку квартири, свідоцтво про право на спадщину від 21 листопада 2016 року на частину квартири, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , в частині спадкування ј частки квартири, що належить ОСОБА_4 , визнати недійсним в повному обсязі свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21 листопада 2016 року, а саме на Ѕ частину квартири; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 2/3 часток квартири; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 на ј частку квартири АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 одночасно з позовом звернулося до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву позивач обґрунтовувала тим, що в 2016 році її брат ОСОБА_4 вже звертався з позовом з приводу цієї квартири, який в подальшому було залишено без розгляду в зв`язку із неявкою представника. Наразі їй відомо, що ще під час розгляду первісного позову ОСОБА_4 в 2016 році відповідач ОСОБА_2 здійснила відчуження частини спірної квартири своїй дочці ОСОБА_3 , в зв`язку з чим вона вимушена витребовувати майно від останньої, така поведінка відповідачів створює побоювання, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову квартира може бути відчужена ще не один раз.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відповідно до позовних вимог позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні горищем. Однак такий висновок суду є хибним, оскільки позовних вимог щодо скасування рішення нотаріуса нею не заявлялось, як і не заявлялось вимог щодо користування якимось горищем. Її позовні вимоги стосуються виключно спадкового майна - квартири.

Зазначала, що між нею та відповідачами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, проте суд першої інстанції ці обставини не врахував. Відповідач ОСОБА_2 вже здійснила відчуження частки квартири під час минулого судового розгляду (у справі за позовом її брата ОСОБА_4 ), а отже у неї є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може призвести до унеможливлення виконання рішення в майбутньому.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Крім неї, в батька був ще син від першого шлюбу - третя особа ОСОБА_4 та дружина - відповідач ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 вони всі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. В процесі оформлення спадкових справ вона дізналася, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 08 вересня 1997 року померлим ОСОБА_5 було оформлено право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , яка також є спадковим майном, без врахування успадкованої ј частки сином ОСОБА_4 після смерті в 1976 року його матері. Таким чином, після смерті батька і заведення спадкової справи з приводу його майна стало відомо про порушення майнового права ОСОБА_4 на частку в нерухомому майні, через що повинні бути змінені частки в майні інших спадкоємців.

До позовної заяви ОСОБА_1 подано наступні докази, якими вона доводить наявність підстав для забезпечення позову:

Висновок про вартість об`єкта оцінки від 05 жовтня 2016 року, яким визначено вартість квартири за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 9).

Свідоцтво про народження ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 14).

Свідоцтво про народження ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а. с. 15).

Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 08 вересня 1997 року, видане на ім`я ОСОБА_5 (а. с. 17).

Витяг та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), згідно якого спадкова справа № 59053976, № нотаріуса 9/2016 після смерті ОСОБА_5 відкрита ІНФОРМАЦІЯ_3 року у приватного нотаріуса Марченко О.І. (а. с. 18 - 19).

Довідка приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. від 06 червня 2016 року про те, що 03 червня 2016 року нею була відкрита спадкова справа за № 9/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Заява ОСОБА_1 зареєстрована у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за вхідним номером 26 від 06 червня 2016 року долучена до вказаної спадкової справи (а. с. 20).

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 листопада 1976 року, згідно якого спадкоємцями померлої ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_5 , діти ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 в рівних частинах кожний (а. с. 22).

Свідоцтво про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які уклали шлюб 01 квітня 1970 року (а. с. 23).

Витяг з рішення № 1448 Київської міської ради від 06 грудня 1976 року, яким затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК «Молодіжний» від 05 листопада 1976 року, про прийняття ОСОБА_5 в члени ЖБК «Молодіжний» та закріплення за ним та сином ОСОБА_4 двох кімнат в квартирі АДРЕСА_3 внаслідок переходу його паю в спадщину після померлої дружини (а. с. 24).

Свідоцтво на право власності на частку в спільному майні подружжя від 02 листопада 1976 року, згідно якого ОСОБА_5 належить у спільному майні подружжя з ОСОБА_7 паєнагромадження в сумі 362,67 грн. в житлово-будівельному кооперативі «Молодіжний» м. Києва (а. с. 25).

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до позовних вимог позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні горищем. З поданої заяви вбачається, що у ній належним чином не мотивоване те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має намір здійснити відчуження належного йому майна.

Разом із тим, дані висновки суду є безпідставними та не узгоджуються із предметом позову і доказам, наявним в матеріалах справи, оскільки позивач просила визнати частково недійсними свідоцтво про право власності від 08 вересня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 в частині права власності ОСОБА_5 на ј частку квартири, свідоцтво про право на спадщину від 21 листопада 2016 року на частину квартири, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , в частині спадкування ј частки квартири, що належить ОСОБА_4 , визнати недійсним в повному обсязі свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 21 листопада 2016 року, а саме на Ѕ частину квартири; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 2/3 часток квартири; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 на ј частку квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин не можна вважати, що судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду про відсутність доказів наміру відповідача здійснити відчуження належного йому майна не ґрунтуються на оцінці доказів, наявних в матеріалах справи.

Таким чином, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд враховує, що предметом позову по даній справі є законність набуття права власності відповідачами на частину квартири АДРЕСА_1 , і у разі доведеності вимог та задоволення позову за ОСОБА_1 може бути визнано право власності на частину спірної квартири.

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд приходить до висновку, що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки спірне нерухоме майно (квартира) як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, в разі доведеності та задоволення заявлених позовних вимог, оскільки майно відповідача, законність набуття права власності на яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, та оскільки вона постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ) в місті Києві.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.