Справа № 308/6525/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову в скасуванні постанови держвиконавця щодо відкриття виконавчого провадження, постановлену 10 липня 2019 року головуючим суддею Бедьо В.І. у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Качур Михайло Михайлович про відкриття виконавчого провадження,

встановив:

10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59205619 від 27.05.2019 року.

В обґрунтування скарги вказує на те, що 01.06.2019 року він отримав постанову державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Качур М.М. про відкриття виконавчого провадження № 59205619 від 27.05.2019 року, яке відкрите на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/13779/16-ц від 24.04.2019 року.

Згідно постанови державного виконавця вжито заходи забезпечення позову та заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії з пошкодження та знищення зовнішніх і внутрішньо-будинкових комунікацій з водо- та газопостачання, належних позивачам (за адресою: АДРЕСА_1 ; вчиняти інші дії щодо майна позивачів, які можуть призвести до його втрати чи зміни; зобов`язано відповідача надати доступ позивачам до належного їм житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 шляхом надання їм права проходу та проїзду спецтехнікою через подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 для здійснення комплексу заходів щодо відновлення газопостачання житлового будинку, належного позивачам; зобов`язано відповідача надати доступ працівникам ПАТ «Закарпатгаз» до належного позивачам будинку, в тому числі на територію спільного користування з обслуговування газових мереж двір будинку АДРЕСА_1 для здійснення комплексу заходів щодо відновлення газопостачання житлового будинку, належного позивачам. Постановою надано боржнику строк для виконання рішення суду протягом 10 днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 8346, 00 грн.

Скаржник вважає вказану постанову державного виконавця незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема вказує, що державний виконавець не пересвідчився чи виконана ухвала боржником, чи ні. Він не вчиняв жодних дій зазначених в ухвалі про забезпечення позову. Також виконавцем неправомірно стягнуто з нього виконавчий збір.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 липня 2019 в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. В обґрунтування скарги посилається на те, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не пересвідчився у тому, чи виконана ухвала суду боржником, чи ні. Також суд помилково вказав, що оскарження постанови державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору слід здійснювати у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що на виконанні Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває ухвала Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/13779/16-ц від 24.04.2019 року, якою вжито заходи забезпечення позову та заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії з пошкодження та знищення зовнішніх і внутрішньо будинкових комунікацій з водо-та газопостачання, належних позивачам( за адресою: АДРЕСА_1 ; вчиняти інші дії щодо майна позивачів, які можуть призвести до його втрати чи зміни; зобов`язано відповідача надати доступ позивачам до належного їм житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 шляхом надання їм права проходу та проїзду спецтехнікою через подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 для здійснення комплексу заходів щодо відновлення газопостачання житлового будинку, належного позивачам; зобов`язано відповідач надати доступ працівникам ПАТ «Закарпатгаз» до належного позивачам будинку, в тому числі на територію спільного користування з обслуговування газових мереж двір будинку АДРЕСА_1 для здійснення комплексу заходів щодо відновлення газопостачання житлового будинку, належного позивачам. Вказаною постановою надано боржнику строк для виконання рішення суду протягом 10 днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 8346, 00 грн. (а.с.26-28).

На підстав вказаної ували суду державним виконавцем Ужгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Качур М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59205619 від 27.05.2019 року, пунктом 3 якої стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 8346 грн. (а.с.5, 6).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавць правомірно відкрив виконавче провадження. Щодо стягнення виконавчого збору, то на думку суду оскарження постанови в цій частині повинно здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до приписів ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 157 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Отже ухвала суду про забезпечення позову підлягає примусовому виконанню, яке здійснюється органами державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, даною нормою передбачений імперативний обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження у разі надходження до нього виконавчого документу. При цьому законом не передбачено обв`язку державного виконавця здійснювати перевірку щодо виконання виконавчого документу боржник при відкритті виконавчого провадження, як про це вірно зазначив суд першої інстанції. Посилання апелянта на ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки дана норма лише встановлює загальні засади здійснення виконавчого провадження, натомість порядок відкриття виконавчого провадження чітко врегульовано ст. 26 вказаного Закону.

Також, апеляційний суд констатує, що твердження апелянта про те, що виконувати по даному провадженню немає що, з посиланням на те, що він не вчиняв жодних з перелічених в ухвалі суду дій є недоречним. Так, ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії та зобов`язання його вчинити певні дії. Ухвала суду про забезпечення позову діє до набрання рішенням суду у відповідній справі законної сили чи до її скасування судом, а отже вказана заборона на вчинення дій та зобов`язання до вчинення дій також діє протягом вказаного періоду. Отже, саме по собі дотримання боржником вимог такої ухвали протягом певного періоду, однак до закінчення її дії, не свідчить про добровільне виконання вказаної ухвали та про відсутність необхідності вчинення виконавчий дій, позаяк стверджувати про це на даній стадії є передчасним.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження, а скарга ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованою.

Водночас, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги в частині оскарження боржником стягнення з нього виконавчого збору.

Зокрема суд послався на те, що ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» оскарження постанови державного виконавця в цій частині слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до вказаної норми рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

На думку апеляційного суду зазначена норма поширюється лише на постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, які винесені у вигляді окремого документу, позаяк в такому випадку державний виконавець діє саме як суб`єкт владних повноважень. У випадку ж стягнення державним виконавцем виконавчого збору постановою про відкриття виконавчого провадження, така постанова в цілому оскаржується за загальними правилами, тобто, зважаючи на те судом якої юрисдикції ухвалено рішення, примусове виконання якого здійснюється.

Отже, ОСОБА_1 вправі оскаржувати постанову державного виконавця від 27.05.2019 у цілому в порядку вимог ст.ст. 447-453 ЦПК України.

З приводу розгляду скарги по суті в цій частині апеляційний суд констатує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Оскільки ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, то виконавчий збір при виконанні такої ухвали не стягується.

Таким чином, державним виконавцем безпідставно стягнуто з боржника виконавчий збір при відкритті виконавчого провадження, а тому, п.3 постанови державного виконавця від 27.05.2019 року підлягає скасуванню.

З огляду на викладене ухвалу суду слід скасувати та постановити нову ухвалу про часткове задоволення скарги.

У відповідності до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Отже з державної виконавчої служби слід на користь ОСОБА_1 стягнути судовий збір у розмірі 384,20 грн., понесений останнім за подання апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384, 447, 451 і 452 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 липня 2019 року про відмову в скасуванні постанови держвиконавця щодо відкриття виконавчого провадження, скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 3 постанови державного виконавця Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - Качур Михайла Михайловича про відкриття виконавчого провадження за № 59205619 від 27.05.2019 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 8346,00 гривень.

У задоволенні решти вимог скарги, відмовити.

Стягнути з Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 384,20 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді