ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/17051/16-ц

провадження 22ц/818/3747/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4 ,

треті особи - Державний нотаріус П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакіза І.В., Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року в складі судді Хайкіна В.М.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Державний нотаріус П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакіза Інна Вадимівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання (догляду) та передано належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 , яка і зареєстрована за нею.

Відповідно до умов спірного договору ОСОБА_7 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_6 харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється за спільною згодою у розмірі 600,00 грн. щомісячно. Також, ОСОБА_7 зобов`язана сплачувати щомісячно комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг.

Зазначила, що договір довічного утримання (догляду) виконувався ОСОБА_7 повністю та сумлінно; вона доглядала за ОСОБА_6 та забезпечувала всім необхідним; надавала допомогу, в тому числі, і грошову.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Заповіт ОСОБА_7 не залишила, спадкоємцем за законом після померлої є її племінниця ОСОБА_3

Вказала, що ОСОБА_3 знала про існування спірного договору, але на протязі трьох місяців після смерті ОСОБА_7 не виконувала умови договору, не приходила до неї, не носила продукти харчування та медикаменти тощо. У зв`язку з чим ОСОБА_6 вимушена була просити допомоги у сторонніх людей, а саме у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Зазначила, що 02 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, який було залишено без руху та ухвалою суду від 25 грудня 2015 року повернуто через не усунення недоліків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким всі свої права та обов`язки та усе майно, де б воно не було та з чого б не складалось, заповіла їй.

12 серпня 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вважала, що у зв`язку із смертю ОСОБА_7 її права та обов`язки за спірним договором переходять до відповідача, яка належним чином його не виконувала.

Просила розірвати договір довічного утримання від 23 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В.; припинити право власності, яке зареєстровано за ОСОБА_7 чи її спадкоємцями на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,7 кв. м.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року та додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 02 грудня 2015 року ОСОБА_6 особисто подала позовну заяву про розірвання спірного договору у зв`язку з його не виконанням, і саме її смерть не дозволила їй розірвати спірний договір; що на час відкриття спадщини, тобто на 20 грудня 2015 року до неї перейшли права та обов`язки померлої ОСОБА_6 , в тому числі, і право вимагати розірвання договору довічного утримання; що ОСОБА_11 , яка є представником відповідача, дійсно одного разу відвідала ОСОБА_6 в належній їй квартирі, але ніяких продуктів, медичних препаратів, чи коштів ОСОБА_6 від ОСОБА_3 або від ОСОБА_11 не отримувала.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

13 вересня 2019 року від представника ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, в яких ОСОБА_3 та її представник не погоджуються з апеляційною скаргою та вважають рішення суду законним. При цьому представник ОСОБА_3 посилається на те, що право звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірного житла, тобто, ОСОБА_6 , яка померла; що доказів невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 своїх зобов`язань за договором довічного утримання позивачем не надано; відшкодування збитків особі, яка здійснила поховання, не є підставою для розірвання договору.

24 вересня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що її представник ОСОБА_2 знаходиться у відрядженні, яку залишено без задоволення, оскільки доказів щодо цього до заяви не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела обставини невиконання або неналежного виконання спадкоємцем ОСОБА_3 обов`язків за договором довічного утримання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала у власність, а ОСОБА_7 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі, забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600,00 грн. на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно. Крім того, набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу, холодну воду), електроенергія в обсязі до 150 кВт. Та абонентська плата за телефон. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх сплати ним. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання за рахунок щомісячного утримання, яке надає набувач, згідно обумовлених сум.

Пунктом 14 цього договору встановлено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку.

Пунктом 16 цього договору передбачено, що у разі смерті набувача, обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. За відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання, квартира, що відчужена з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 21574242 від 16 січня 2009 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

13 листопада 2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усі її права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту та ті, які можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті, вона заповіла ОСОБА_1

02 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакіза І.В. про визнання договору довічного утримання недійсним, в якому просила розірвати договір довічного утримання від 23 грудня 2008 року, припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати заборону на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 визнано неподаною та повернуто позивачу.

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та 07 квітня 2016 року з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять копії квитанцій та чеків на придбання продуктів харчування, зокрема, від 14 вересня 2015 року, 18 вересня 2015 року, 21 вересня 2015 року, 23 вересня 2015 року, від 30 вересня 2015 року, 11 жовтня 2015 року, 12 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 17 жовтня 2015 року, 26 жовтня 2015 року, 28 жовтня 2015 року, 30 жовтня 2015 року, 06 листопада 2015 року, 13 листопада 2015 року, 16 листопада 2015 року, 18 листопада 2015 року, 20 листопада 2015 року, 14 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 21 грудня 2015 року (а. с.59-68).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Вартість матеріального забезпечення у цьому договорі була визначена сторонами у розмірі 600,00 грн. на місяць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 цього Кодексу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка була набувачем за договором довічного утримання.

Згідно із частиною першою статті 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Отже, прийняття спадщини слід розглядати як згоду спадкоємця на подальшу дію договору довічного утримання і прийняття на себе всіх обов`язків за договором.

Частиною першою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

За положеннями частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, звернувшись 22 жовтня 2015 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_7 , ОСОБА_3 заявила свої права на спадщину, до складу якої входять не тільки права спадкодавця, але й його обов`язки.

Отже, відповідач свідомо прийняв рішення про прийняття усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, до відповідача крім прав на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері, з часу відкриття спадщини перейшли ще й її обов`язки за договором довічного утримання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Матеріали справи свідчать про те, що 23 грудня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_7 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чим висловила свою згоду на прийняття прав та обов`язків померлої ОСОБА_7 , з часу відкриття спадщини, тобто з 01 вересня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 , який складений 13 листопада 2015 року, та яка прийняла спадщину.

До суду першої інстанції ОСОБА_3 надала копії квитанцій та чеків на придбання продуктів харчування, які придбані в період з 14 вересня 2015 року по 21 грудня 2015 року (а. с.59-68).

В суді першої інстанції були допитані свідки. Їх пояснення мають суперечливий характер і не можуть бути достатніми доказами того, що ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , не намагалась виконувати та не виконувала умови договору довічного утримання.

ОСОБА_3 та ОСОБА_11 приходили до ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та намагалися виконувати умови договору довічного утримання, зокрема, приносили продукти харчування; залишили свій номер телефону вахтеру будинку ОСОБА_12 на випадок, якщо щось трапиться. Проте, вахтер не повідомив відповідача про смерть відчужувача.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами невиконання або неналежне виконання спадкоємцем ОСОБА_7 - ОСОБА_3 обов`язків за договором довічного утримання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язань по догляду та утриманню ОСОБА_6 та/або неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивачем не надано.

Відсутність розписок ОСОБА_6 про прийняття продуктів харчування не свідчить про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання (догляду).

Аналогічного правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 686/2676/15-ц провадження № 61-3126св18.

Посилання ОСОБА_1 на те, що 02 грудня 2015 року ОСОБА_6 особисто подала позовну заяву про розірвання спірного договору у зв`язку з його не виконанням, і саме її смерть не дозволила їй розірвати спірний договір; що на час відкриття спадщини, тобто на 20 грудня 2015 року до неї перейшли права та обов`язки померлої ОСОБА_6 в тому числі, і право вимагати розірвання договору довічного утримання, тим більше, що з матеріалів справи вбачається намір ОСОБА_6 розірвати спірний договір, оскільки вона безпосередньо звернулася з відповідним позовом до суду, однак справа не була вирішена у зв`язку із її смертю, не є самостійною підставою для розірвання договору довічного утримання.

Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_11 , яка є представником відповідача, дійсно одного разу відвідала ОСОБА_6 в належній їй квартирі, але ніяких продуктів, медичних препаратів, чи коштів ОСОБА_6 від ОСОБА_3 або від ОСОБА_11 не отримувала, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема, наданими копіями чеків та квитанції на придбання продуктів харчування.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачу надала адвокат Гусарова В.В. Розрахунок платної правничої допомоги відображено в актах від 13 вересня 2019 року та 24 вересня 2019 року, яка становить 1000,00 грн., є співмірною та підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не вирішувалось, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 30 вересня 2019 року.