Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 504/4165/13-ц

провадження № 61-18166св18

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 року у складі судді Доброва П. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області про скасування свідоцтва про право власності, визначення порядку користування майном.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року, за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

З метою проведення державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, вона звернулася до Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, однак рішенням державного реєстратора від 20 травня 2013 року № 2419145 зупинено розгляд її заяви у зв`язку з неможливістю встановити загальну площу об`єкта нерухомості та його складових частин.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 29 липня

1980 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_4 1/3 частину зазначеного житлового будинку.

16 лютого 1995 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської Ради народних депутатів прийнято рішення № 9/2 про визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на жилі кімнати 1-3, 1-5 загальною житловою площею 24,72 кв. м, передпокій площею 5,52 кв. м, веранду 15,54 кв. м, а також на господарські прибудови: літню веранду площею 10,25 кв. м, гараж площею

18,9 кв. м, сарай площею 26,2 кв. м, літню кухню площею 23,6 кв. м.

На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Фонтанської сільської Ради народних депутатів Циплятіну П. Ф. видано свідоцтво від 10 березня

1995 року № 82 про право приватної власності на житловий будинок, яким безпідставно збільшено його частку у праві власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 , до 1/2 частки.

Після смерті ОСОБА_4 право власності на належну йому частку в житловому будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, набула ОСОБА_5 , яка 19 березня 1995 року подарувала 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами ОСОБА_6 ,

31 березня 2009 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу

Заботкіною Т. Ю., ОСОБА_6 продала належну їй 1/2 частину зазначеного житлового будинку ОСОБА_7 , яка 16 жовтня 2013 року подарувала її ОСОБА_2 , яка зареєструвала за собою право власності на зазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 27.

Відповідно до технічного паспорта на садибний індивідуальний будинок АДРЕСА_1 , будинок складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «А1», прибудови літ. «А2», прибудови літ. «А3», прибудови літ. «А4», мансарди літ. «МНС», - житловою площею 69,0 кв. м, загальною площею 187,7 кв. м, та господарчих будівель і споруд: гараж літ. «Б», погріб літ. «пд(Б)», сарай літ «В», літня кухня літ «Г», вбиральня літ. «Д», комора літ. «Е», навіс літ. «К», баня літ. «Л», погріб літ. «М(пд)», вимощення ІІІ, басейн ІV, огорожа № 1, 2, 3, 6.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не надавав згоду на проведення ОСОБА_4 реконструкції житлового будинку, а тому право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , було зареєстровано безпідставно, а отже наступні після нього власники зазначеного об'єкту нерухомого майна, набули право власності лише на 1/3 частину житлового будинку, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 10 березня 1995 року № 82 про право приватної власності ОСОБА_8 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_2 1/6 частину зазначеного житлового будинку та визначити порядок володіння та користування жилим будинком відповідно до фактичного порядку користування, що склався між співвласниками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво від 10 березня 1995 року № 82 про право приватної власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 .

Витребувано шляхом вилучення у ОСОБА_2 1/6 частини житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Визначено наступний порядок володіння та користування житловим будинком:

- надано у володіння та користування співвласнику ОСОБА_2 відповідно до належної їй 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з: частини житлового будинку під літ.«А», частини прибудови літ. «А 1», прибудови літ. «А 2», прибудови літ. «А 3 », мансарди літ. «Мнс», житловою площею 43,2 кв. м, загальною площею 132,0 кв. м, та господарчих будівель і споруд: гараж літ. «Б», погріб літ. «пд.(Б)», комора літ. «Е», вимощення ІІІ, басейн ІV, огорожа № 1, 3;

- надано у володіння та користування співвласнику ОСОБА_9 відповідно до належної їй 2/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з: частини житлового будинку під літ.«А», частини прибудови літ. «А 1», житловою площею 25,8 кв. м, загальною площею 44,6 кв. м, та господарчих будівель і споруд: сарай літ. «В», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «М(пд.)», огорожа № 2, 6.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснення одним із співвласників без згоди інших співвласників нерухомого майна добудов (прибудов), не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, а тому виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не мав правових підстав для видачі ОСОБА_4 свідоцтва право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташовано у АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу

від 29 липня 1980 року, укладеним між ним та ОСОБА_3 , набув право власності лише на 1/3 частину спірного житлового будинку, а не на 1/2 його частину, наступні співвласники зазначеного нерухомого майна безпідставно набули право власності на 1/6 його частину, а тому вимога позивача про витребування у ОСОБА_2 , як останнього набувача, 1/6 частини житлового будинку є обгрунтованою. Ураховуючи, що про порушення своїх прав, як власника 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 стало відомо лише після отримання нею рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації права власності від 20 травня 2013 року, суд першої інстанції вважав безпідставними доводи ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеськоїобластівід 13 березня 2017 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року, ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 . відмовити,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність згоди ОСОБА_3 на здійснення ОСОБА_4 добудови (прибудови) до належної йому частини спірного житлового будинку грунтуються на припущеннях. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , набула право власності на нерухоме майно з дотриманням вимог законодавства, як і його попередні власники. Зважаючи на наведене, вимоги про витребування у неї 1/6 частини домоволодіння є безпідставними та такими, що порушують її право власності.

Суди не звернули увагу, що на час видачі оспорюваного позивачем свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_10 діяли положення ЦК Української РСР 1963 року, а тому помилково застосували положення ЦК України 2003 року. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України право витребування свого майна від добросовісного набувача належить власнику лише у передбачених зазначеною нормою випадках. Натомість за позивачем, як і попереднім власником ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку не було зареєстровано. Вимога про витребування майна, полягає у відновленні становища власника майна, що існувало до його порушення, і повинна стосуватися до індивідуально визначеного майна, тоді як позивач не надала будь-яких доказів, яке конкретно належне їй майно, що становить 1/6 частку, вибуло з її володіння.

Не є обгрунтованими і посилання ОСОБА_1 та судів попередніх інстанцій на рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року, яким за позивачем визнано права власності на 2/3 частини спірного будинку, оскільки за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участь у справі. Вказувала на те, що оскаржувані судові рішення в частині визначення порядку володіння та користування спірним житловим будинком є нелогічними, оскільки в користування ОСОБА_2 з визначеною їй судами 1/3 часткою житлового будинку, виділено частину домоволодіння загальною площею 132,0 кв. м, тоді як ОСОБА_9 , з визначеною їй судами 2/3 частками житлового будинку, виділено частину домоволодіння загальною площею 46,6 кв. м.

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 просила залишити рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Зазначала, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для видачі ОСОБА_10 свідоцтва від 10 березня 1995 року про право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, оскільки співвласник інших 2/3 часток зазначеного житлового будинку - ОСОБА_3 не надавав ОСОБА_10 згоду на проведення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому частки співвласників житлового будинку у зв`язку з самовільно проведеними ним добудовами та прибудовою не підлягали зміні. З огляду на наведене 1/6 частина житлового будинку вибула з володіння ОСОБА_3 не з його волі, а отже ОСОБА_2 , як останній набувач 1/2 частини домоволодіння на підставі договору дарування від 16 жовтня 2013 року, не може вважатися добросовісним набувачем 1/6 житлового будинку, а тому вона підлягає витребуванню на користь позивача. Вказувала на те, що ОСОБА_2 не оскаржила рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року, яким за нею (позивачем) визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, тим самим погодившись з розміром її частки у спірному домоволодінні.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

04 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діютьпісля набрання чинностіцією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чипорушення норм процесуального права.

Відповідно до частинипершоїстатті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не можевстановлювати або (та) вважатидоведеними обставини, що не буливстановлені в рішеннічи відкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабо недостовірність того чиіншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Фонтанської сільської Ради народних депутатів від 06 березня 1968 року, ОСОБА_3 було відведено під забудову земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва на забудову садиби у сільських населених пунктах Української РСР, виданого Комінтернівською районною Радою народних депутатів 12 березня 1968 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво на відведеній йому земельній ділянці житлового будинку житловою площею

37,3 кв. м, що складається з кухні площею 10,3 кв. м, кімнати площею 11,3 кв. м, кімнати площею 15,1 кв. м, кімнати площею 10,2 кв. м.

11 липня 1980 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської Ради народних депутатів складено акт про завершення ОСОБА_3 будівництва та прийняття до експлуатації домоволодіння АДРЕСА_1 .

29 липня 1980 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 набув право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 без надвірних і господарських споруд, що складалася з однієї кімнати площею 11,3 кв. м, кухні площею

10,3 кв. м та коридору площею 5,5 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської Ради народних депутатів від 16 лютого 1995 року № 9/2, у зв`язку з проведеною у 1980 році реконструкцією житлового будинку у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 визнано право приватної власності на жилі кімнати 1-3, 1-5 площею 24,72 кв. м, передпокій площею 5,52 кв. м, веранду площею 15,54 кв. м, а також на господарські прибудови: літню веранду площею 10,25 кв. м, гараж площею 18,9 кв. м, сарай площею 26,2 кв. м, літню кухню площею 23,6 кв. м.

На підставі зазначеного рішення органу виконавчої влади, ОСОБА_4 видано свідоцтво від 10 березня 1995 року № 82 про право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину зазначеного житлового будинку набула ОСОБА_5 .

Відповідно до договору дарування від 20 березня 1995 року, посвідченого Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою,

ОСОБА_5 подарувала 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 11 жовтня 2006 року № 92 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» за ОСОБА_6 оформлено право приватної власності на прибудови до 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме прибудови літ. «А2» і

літ. «А-3», загальною площею 22,44 кв. м, житловою площею 8,5 кв. м, мансарду літ. «Мнс», загальною площею 56,7 кв. м та господарські будівлі: погріб під гаражем літ. «пд(Б)», комору літ. «Е», навіс літ. «Ж», санвузол літ. «З», комору

літ. «И».

Згідно договору купівлі-продажу від 31 березня 2009 року, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку літ «А», що складається: 1-8 коридор, 1-9 житлова, 1-10 житлова, 1-11 житлова; 1/2 частина літ «А1» - прибудова, що складається: 1-4 санвузол, 1-5 кухня, 1-6 коридор, 1-7 вбудована шафа; літ «А2» - прибудова, що складається з: 1-1 коридор, 1-2 їдальня, 1-3 ванна; літ. «А3» - прибудова, що складається: 1-12 - житлова, літ. «Мнс» - масандра, що складається: 1-13 масандра, 1-14 масандра, загальною площею 134,6 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ «Б», погріб літ. «пд(Б)», комора літ. «Е», навіс літ. «Ж», комора літ. «И», вимощення ІІІ, басейн ІV, огорожа № 1, 3, 6, розташованих на земельній ділянці площею 356 кв. м, наданій ОСОБА_6 в оренду на підставі договору оренди земельної ділянки від 19 травня 2006 року, укладеної між нею та Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області.

Згідно договору дарування від 16 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т. Ю., ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та надвірними господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 1139 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 27.

Відповідно до технічного паспорта на садибний індивідуальний будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 06 лютого 2015 року, домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «А1», прибудови літ. «А2», прибудови літ. «А3», прибудови літ. «А4», мансарди літ. «МНС», - житловою площею 69,0 кв. м, загальною площею 187,7 кв. м, та господарчих будівель і споруд: гараж літ. «Б», погріб літ. «пд(Б)», сарай літ «В», літня кухня літ «Г», вбиральня літ. «Д», комора літ. «Е», навіс літ. «К», баня літ. «Л», погріб літ. «М(пд)», вимощення ІІІ, басейн ІV, огорожа № 1, 2, 3, 6.

За результатами проведення Комунальним підприємством «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації» обстеження та розрахунку часток користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що:

- ОСОБА_2 належить 3/4 частини житлового будинку, що складається з: частини житлового будинку під літ.«А», частини прибудови літ. «А 1», прибудови літ. «А 2», прибудови літ. «А 3 », мансарди літ. «Мнс», житловою площею 43,2 кв. м, загальною площею 132,0 кв. м, та господарчих будівель і споруд: гараж літ. «Б», погріб літ. «пд.(Б)», комора літ. «Е», вимощення ІІІ, басейн ІV, огорожа № 1, 3;

- ОСОБА_1 належить 1/4 частина житлового будинку, що складається з:частини житлового будинку під літ.«А», частини прибудови літ. «А 1», житловою площею 25,8 кв. м, загальною площею 44,6 кв. м, та господарчих будівель і споруд: сарай літ. «В», літня кухня літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «М(пд.)», огорожа № 2, 6.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року у справі № 2-1772/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , треті особи: відділ Держкомзему Комінтернівського району Одеської області, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

20 травня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області прийнято рішення № 2419145 про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неможливістю встановити загальну площу об`єкта нерухомого майна та складових частин зазначеного об`єкту.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Аналогічні за змістом положення було передбачено у статті 119 ЦК Української РСР на дату видачі ОСОБА_4 свідоцтва від 10 березня 1995 року № 82 про право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, третя статті 358 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України

від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_9 про скасування свідоцтва від

10 березня 1995 року № 82 про право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , витребування у ОСОБА_2 1/6 частини зазначеного житлового будинку, а також визначення порядку володіння та користування співвласниками цим майном, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження надання

ОСОБА_3 згоди на здійснення ОСОБА_4 добудов та перебудов спірного будинковолодіння, а отже законності зміни розміру

частки ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності.

Такі висновки судів грунтуються виключно на припущеннях.

За загальним правилом, визначеним статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Зазначене правило дає підстави для висновку, що будь-яке рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб повинне відповідати вимогам діючого законодавства, а тому обов`язок доказування неправомірності дій, чи незаконності прийнятого рішення органу покладається на особу, яка його оспорює. Натомість, оспорюючи законність свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10 березня 1995 року № 82, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Фонтанської сільської Ради народних депутатів від 16 лютого 1995 року, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження незаконності зазначеного рішення місцевого органу виконавчої влади, у тому числі відсутності згоди ОСОБА_3 на здійснення

ОСОБА_4 добудов та прибудов до належної йому на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який за життя (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не оскаржував виданого ОСОБА_4 . свідоцтва про право власності на житловий будинок, як і не оскаржував рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради від 11 жовтня 2006 року № 92 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» за ОСОБА_6 , зокрема на дві прибудови до житлового будинку літ. «А2» та літ. «А3» загальною площею 56,7 кв. м. та господарчі будівлі: пд(Б) - погріб піл гаражем, літ «Е» - комору, літ. «Ж» - навіс, літ «З» - санвузол, літ. «И» - комора.

За змістом частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача лише випадках, вичерпний перелік яких наведено у зазначеній нормі закону, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника поза його волею.

Позивач ОСОБА_1 не довела, яке конкретно майно вибуло із володіння ОСОБА_3 поза його волею. З матеріалів справи убачається, що відповідно до заповіту ОСОБА_3 заповідав їй належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Правовстановлюючий документ, що посвідчував би його право власності на вказаний житловий будинок відсутній, що і було підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності на 2/3 частини цього будинку в порядку спадкування за заповітом. ОСОБА_7 , як співвласник на той час 1/2 частини зазначеного житлового будинку, до участі у справі не була залучена. Питання про розмір часток належних співвласникам цього житлового будинку, зокрема правомірності набуття 1/2 частки спірного домоволодіння ОСОБА_7 не вирішувалося, а тому обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року не стосувалися належного ОСОБА_7 майна, яке вона у подальшому подарувала ОСОБА_2 , а тому не мають для відповідача обов`язкового значення.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу та не перевірили, що рішенням Фонтанської сільської Ради народних депутатів від 06 березня

1968 року, ОСОБА_3 було відведено під забудову земельну ділянку площею 0,10 га, тоді як додатково рішенням Фонтанської сільської ради від 24 березня 2006 року № 236-IV ОСОБА_6 було передано земельну ділянку для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0356 га по АДРЕСА_1 , а загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані спірний житловий будинок з прибудовами та господарськими, на час вирішення спору становить 1139 кв. м.

Обгрунтованими та переконливими є і доводи касаційної скарги про те, що оскаржувані судові рішення є нелогічними і незрозумілими, оскільки при фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 житловим будинком площею 132,0 кв. м, що не оспорюється ОСОБА_1 , визначена їй судом частка у домоволодінні становить 1/3, тоді як за ОСОБА_1 , у користуванні та володінні якої перебуває частина житлового будинку площею 45,6 кв. м., визнано право власності на 2/3 частки домоволодіння.

Зазначене свідчить про те, що між сторонами фактично існує спір щодо відповідності належних їм часток у праві власності на житловий будинок фактичному порядку користування житловим будинком.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи та характер спірних правовідносин, неповно не перевірили доводи сторін та не надали належну оцінку наявним у справі доказам, не роз'яснили позивачу право уточнити заявлені нею позовні вимоги, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обгрунтованими, такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, а отже підлягають скасуванню.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня

2017 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко