Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 701/129/17-ц

провадження № 61-21195св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дзензелівська сільська рада Маньківського району Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року в складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області про перерозподіл спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємцем ОСОБА_6 за законом і заповітом та прийняла спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після того, як позивач дізналась про те, що ОСОБА_6 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) в межах території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, вона звернулась до сільської ради із заявою про оформлення спадщини.

Листом сільської ради від 30 березня 2016 року позивача повідомлено про те, що спірну земельну частку (пай) визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади с. Дзензелівки на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року.

31 березня 2016 року Дзензелівською сільською радою Маньківського району Черкаської області видано довідку № 298 для оформлення спадщини, згідно з якою ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом.

Постановою нотаріуса від 08 липня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну частку (пай) у зв'язку з тим, що позивач не подала заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

ОСОБА_4 вважала, що вона є такою, що прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, заяву про відмову від спадщини позивач не надавала, інших спадкоємців немає, що є підставою для оформлення спадщини за законом.

Проте оформити право власності на спадкове майно в нотаріальній конторі неможливо, оскільки майно переоформлено на відповідача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила перерозподілити спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, зокрема стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 561 81,67 грн вартості спадкового майна - земельної частки (паю), належної ОСОБА_6 згідно з сертифікатом серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1996 року на право на земельну частку (пай) площею 2,12 умовних кадастрових гектари в межах Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року в складі судді КалієвськогоІ. Д. позов задоволено.

Перерозподілено спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, шляхом стягнення з бюджету Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області на користь ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 56 181,67 грн вартості спадкового майна - земельної частки (паю), належної ОСОБА_6 згідно з сертифікатом серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1996 року на право на земельну частку (пай) площею 2,12 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах Дзензелівської сільської ради, виданого на підставі рішення Маньківської районної державної адміністрації від 31 липня 1996 року № 247, зареєстрованого 05 вересня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_6 Оскільки майно виявилось переоформленим на відповідача, суд дійшов висновку про необхідність перерозподілу спадщини грошовою компенсацією вартості спадкового майна.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 після відкриття спадщини протягом шести місяців не зверталась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме на право на земельну частку (пай), ОСОБА_4 не входить до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6, отже, не має права на її перерозподіл.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми цивільного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що згідно із заповітом від 30 січня 1986 року ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 належний їй на праві власності будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області.

Згідно з рішенням Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 15 грудня 1998 року № 19/ХХІІІ позивачу виділено земельну ділянку, що розташована біля будинку на вул. Франка площею 0,28 га, що перейшла до ОСОБА_4 як спадщина після смерті ОСОБА_6

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який зареєстровано 05 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9, ОСОБА_6 належить право на земельну ділянку (пай) площею 2,12 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі на підставі рішення Маньківської районної державної адміністрації від 31 липня 1996 року № 247.

Звернувшись із цим позовом, ОСОБА_4 вважала, що має право на спірну земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_6 померла в 1996 році, відповідно до статті 525 ЦК Української РСР 1963 року це є часом відкриття спадщини, тому до цих правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР 1963 року до спадкоємців першої черги відносяться діти, у тому числі народжені після смерті спадкоємця, дружина, батьки померлого, онуки та правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

До другої черги спадкоємців віднесено братів, сестер, діда та бабу померлого (статті 530 ЦК Української РСР 1963 року).

Спадкування майна за законом після смерті спадкодавця іншими особами, в тому числі племінниками, ЦК Української РСР 1963 року не передбачено.

Таким чином, ОСОБА_4 не відноситься до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6

Згідно з пунктом 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування у яких виникло відповідно до статей 529-531 ЦК України Української РСР.

У встановлений законом строк спадкоємці за законом чи заповітом із заявами про прийняття спадщини на право на спірну земельну частку (пай) не звертались.

ОСОБА_4 після відкриття спадщини протягом шести місяців не зверталась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на право на земельну частку (пай). Зазначене підтверджено постановою державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори від 08 липня 2016 року, якою ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_6

Листом Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 30 березня 2016 року № К-1/03-04 позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року спадщина, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на земельну частку (пай) площею 2,0203 га, визнана відумерлою та передана до власності територіальної громади с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Також листом повідомлено, що протягом близько дев'ятнадцяти років спадкоємці за законом чи за заповітом для оформлення спадщини на земельну частку (пай) до сільської ради не звертались.

Рішенням Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 21 липня 2015 року спірна земельна ділянка прийнята до комунальної власності територіальної громади с. Дзензелівка.

Рішенням Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 06 грудня 2016 року спірну земельну ділянку зарезервовано учасникам антитерористичної операції для надання у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 23 грудня 2016 року спірну земельну ділянку надано у власність ОСОБА_7 - учаснику антитерористичної операції.

Відповідно до статті 550 ЦК Української РСР 1963 року, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив визначений статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Такі ж правила перерозподілу спадщини встановлені й статтею 1280 ЦК України.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки ОСОБА_4 не є такою, що прийняла спадщину на спірну земельну частку (пай), тому не має права на її перерозподіл.

Доводи касаційної скарги на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року зупинено дію рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області судових витрат у розмірі 704,00 грн, слід поновити виконання (дію) рішення у цій частині.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області судових витрат у розмірі 704,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик