ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 615/719/18-ц

провадження 22ц/818/3803/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року в складі судді Шарка О.П.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про визнання додаткової угоди до кредитного договору в частині розрахунків недійсною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання припиненим кредитного договору, припинення іпотеки, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2005 року між ним та Акціонерним банком «Факторіал - Банк» укладено кредитний договір № 1091-п/05 на придбання нерухомості.

Відповідно до пункту 1.1 укладеного договору відповідач при наявності вільних кредитних ресурсів, надає йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 30000,00 доларів США на строк з 14 грудня 2005 року по 13 грудня 2020 року, а він приймає його та зобов`язується повернути кредит не пізніше встановленого цим пунктом строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 2.4 договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 10% річних.

Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» є повним правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал - Банк», про що зазначено в преамбулі додаткової угоди № 2 до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року.

Зазначив, що на протязі всього часу дії договору він сумлінно виконував умови договору та сплачував всі необхідні платежі за кредитом, не зважаючи на суттєві зміни курсу долару США відносно гривні. У зв`язку з тим, що з 2014 року курс долара США збільшився в 5 разів, виконувати умови кредитного договору стало дуже важко, оскільки ані зарплати, ані пенсії громадян не збільшилися, а ціни на все відповідно виросли, але при цьому він не перестав виконувати умови договору та виконує їх до сьогодні.

Вказав, що йому було відомо, що відповідач приймав участь в програмі Національного Банку України про реструктуризацію валютних кредитів по пільговому курсу. Умови реструктуризації були такими, що борг за договором відповідач перераховував за курсом 15,00 грн. за долар США і в разі закриття виплат по траншу № 1 в строк чи достроково, особа звільнялась від сплати траншу № 2 у повному обсязі. Саме такі умови реструктуризації були запропоновані йому працівниками банку та саме на такі умови він погодився.

21 квітня 2016 року між ним та банком укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року, відповідно до умов якої відбулась реструктуризація кредиту та повернення залишку боргу за кредитом у розмірі 10 279,05 доларів США в гривню за курсом 15,00 грн. за один долар США, що на дату підписання угоди було еквівалентно 154 185,75 грн.

Додаткова угода № 2 передбачала якийсь транш № 2 у розмірі 164 978,75грн., але транш № 2 він не отримував. Як пояснили працівники банку він спрямовувався на фактичне погашення боргу за кредитом в розмірі 10 279,05 доларів США і він повинен буде сплатити тільки транш № 1 у розмірі 154 185,75 грн., що він і здійснює по сьогодні.

Зазначив, що з довідки № 1-11-1/884-ЛКОГ/1 від 20 грудня 2017 року, він дізнався про необхідність сплати траншу № 2 у розмірі 106 388,17 грн., про розмір заборгованості по сплаті траншу № 1 у розмірі 101 251,95 грн. станом на 20 грудня 2017 року. Проте, відповідно до графіку погашення заборгованості сума заборгованості за траншем № 1 складає 88 106,07 грн., що не відповідає інформації з цієї довідки.

Вважав, що уклавши додаткову угоду № 2, він повинен сплатити і транш № 1 і транш № 2, тобто, йому провели реструктуризацію кредиту за курсом 30,00 грн. за один долар США, хоча такий курс був відсутній від часу укладення договору і до цього дня. Перекручування умов додаткової угоди та вимога сплатити транш № 2 є несправедливим та таким, що порушує його права, оскільки підписання додаткової угоди № 2 мало на меті реструктуризацію валютного кредиту, а фактично відбулось подвійне збільшення суми кредиту.

Частиною 2 пункту 5 укладеної додаткової угоди № 2 передбачено, що технічна зміна валюти кредитного зобов`язання не призводить до збільшення зобов`язань позичальника. Тобто, банк приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Вказав, що Національним Банком України у Меморандумі щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті від 07 травня 2015 року встановлено порядок проведення реструктуризації боргу в іноземній валюті. Таким чином, у відповідності до цього Меморандуму заборгованість у розмірі 10 279,05 доларів США на 21 квітня 2016 року необхідно перерахувати за офіційним курсом Національного Банку України на день проведення реструктуризації, що складає 100,00 доларів США 2541,1365 грн. Станом на 21 квітня 2016 року 10 279,05 доларів США еквівалентно 261 204,69 грн.; 50 % від 261 204,69 грн. становить 130 602,34 грн., які банк повинен здійснити прощення та встановити фіксовану процентну ставку у розмірі 0,01 % річних, яка підлягає сплаті позичальником в кінці строку споживчого кредиту разовим платежем. Відносно інших 50% суми заборгованості, що складає 130 602,34 грн., банк встановлює фіксовану процентну ставку у розмірі не більшому, ніж зазначено в договорі споживчого кредиту в іноземній валюті на момент видачі валютного кредиту, та не підвищує її упродовж трьох років з моменту реструктуризації. В кредитному договорі в пункті 2.4 встановлена процентна ставка у розмірі 10% річних.

Вважав, що всупереч цьому, додаткова угода № 2 від 21 квітня 2016 року не відповідає умовам встановлених Національним Банком України, більш того процентна ставка була встановлена у розмірі 12% до 20 жовтня 2016 року, а з 21 жовтня 2016 року складає 20% річних, що є суттєвим збільшенням ставки у два рази від тієї, що початково була встановлена у кредитному договорі.

Викладення умов прощення траншу № 2 суперечить Меморандуму, оскільки в ньому передбачено, що зобов`язання банку здійснити прощення 50% реструктуризованої заборгованості. Тобто, транш № 2, який повинен бути у розмірі 130 602,34 грн. банк зобов`язаний здійснити прощення без будь-яких застережень та слів «частково».

Вважав, що умови додаткової угоди № 2 від 21 квітня 2016 року суперечать Меморандуму Національного Банку України, є несправедливими та такими, що ставлять позичальника у край невигідне становище.

Зазначив, що з моменту позбавлення банку банківської ліцензії, у банку немає підстав здійснювати банківську діяльність, а зарахування грошових коштів як відсотки за користування кредитом є безпосередньо банківською діяльністю, яка потребує ліцензування. Тому, грошові кошти сплачені за період з 21 квітня 2016 року по 25 жовтня 2018 року, що складають 133 571,83 грн. є виконанням основного зобов`язання. За цей проміжок часу він повинен був сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 10% річних. Враховуючи, що банк повинен був провести реструктуризацію у відповідності до вимог, встановлених Меморандумом, 50% від 261 204,69 грн. складає 130 602,34 грн. Беручи до уваги сплачені грошові кошти, зобов`язання позичальника за кредитним договором виконані у повному обсязі.

Відповідно до умов пункту 5.2 іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 14 грудня 2005 року за реєстровим № 3658, іпотека припиняється у разі припинення договору кредиту.

Вважав, що оскільки свої зобов`язання за договором він виконав, тому є підстави для припинення іпотеки.

Просив визнати додаткову угоду № 2 від 21 квітня 2016 року до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року, укладену між ним та Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» в частині розрахунків недійсною, а саме: новий транш кредиту у розмірі 319 164,50 грн. та розподіл його на транш № 1 у розмірі 154 185,75 грн. зі сплатою процентної ставки у розмірі 12% річних до 20 жовтня 2016 року, а з 21 жовтня 2016 року у розмірі 20% річних, та транш № 2 у розмірі 164 978,75 грн. зі сплатою процентів у розмірі 0,000001% річних недійсними; натомість, за текстом додаткової угоди № 2 від 21 квітня 2016 року вважати новий транш у розмірі 216 204,69 грн., транш № 1 у розмірі 130 602,34 грн. та транш № 2 у розмірі 130 602,34 грн. з обов`язковим прощенням траншу № 2 у повному розмірі банком, як стороною за кредитним договором № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 рок; встановити процентну ставку у розмірі 10% річних; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» здійснити перерахунок сплачених грошових коштів за договором кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року; зобов`язати кредитора за кредитним договором № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року здійснити прощення траншу № 2 за умови сплати у повному обсязі траншу № 2 у строки, встановлені додатковою угодою № 2, або при достроковому виконанні зобов`язань; визнати припиненим дію договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року у зв`язку з повним виконанням взятих на себе зобов`язань; припинити іпотеку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46,4 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., встановлену іпотечним договором від 14 грудня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милиця М.Л. за реєстровим № 3657 та скасувати заборону відчуження вказаного нерухомого майна, встановлену у зв`язку з посвідченням зазначеного іпотечного договору від 14 грудня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2714804, номер запису про іпотеку: 14259946 від 14 грудня 2005 року та номер запису про обтяження 14259855 від 20 грудня 2005 року; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року у позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовна заява щодо зобов`язання банку здійснити прощення траншу № 2 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки банку, що перебуває в процесі ліквідації, заборонено здійснювати прощення боргу, тому позовна вимога і була сформульована у відповідності до фактичних обставин та чинного законодавства України та зазначено, що обов`язок прощення покладається на кредитора, як на сторону за договором кредиту; що в рішенні суду не викладено мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовної вимоги щодо визнання додаткової угоди в частині розрахунків недійсною; що наявність траншу № 2 збільшує зобов`язання клієнта перед банком, оскільки розмір нового траншу кредиту складає 319 164,50 грн. за 10 279,05 доларів США; що грошові кошти, які були ним сплачені в період з 21 квітня 2016 року по 25 жовтня 2018 року необхідно спрямувати на погашення основної заборгованості, а не розподіляти грошові кошти на погашення основної заборгованості та відсотків за кредитом, оскільки відповідача позбавлено банківської ліцензії і, відповідно, відсутні законні підстави здійснювати банківську діяльність та отримувати дохід.

22 липня 2019 року від банку до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банку вважав рішення законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому зазначив, що додаткова угода передбачала надання ОСОБА_1 нового траншу кредиту в розмірі 319 164, 50 грн., який надавався двома траншами: транш 1 - на суму 154 185, 75 грн.; транш 2 - на суму 164 978, 75 грн. Банк у порядку договірного списання для погашення траншу заборгованості, яка складала 10 279, 05 доларів США, списав з поточного рахунку кошти в сумі, яка еквівалентна сумі коштів у валюті траншу заборгованості, а саме 19 164, 50 грн.; банку було доручено на МВРУ здійснити купівлю іноземної валюти за курсом 25, 35 грн. за 1 долар США. Залишок не використаних коштів від купівлі іноземної валюти на МВРУ склав 58 590, 58 грн., який направлено на дострокове погашення траншу № 2 нового траншу. Пунктом 5 додаткової угоди передбачено, що технічно зміна валюти кредитного зобов`язання клієнта в іноземній валюті здійснюється шляхом видачі нового траншу в національній валюті та після погашення траншу заборгованості в іноземній валюті не призводить до збільшення зобов`язань клієнта перед банком. Зазначив, що всі документи позичальником підписані. Оригінальний примірник кредитного договору, графік, інформацію про умови кредитування, розрахунок сукупної вартості кредиту ОСОБА_1 отримав 21 квітня 2016 року, про що особисто розписався. Зазначив, що прощення боргу за траншем 1, 2 також урегулювано умовами кредитного договору, згідно якого позичальник повинен повністю розрахуватися з банком і таке прощення здійснюється банком самостійно та не потребує укладення будь - яких угод до цього договору або окремих договорів спрощення. Станом на 19 липня 2019 року заборгованість позичальника перед банком за траншем 1 становить 49 891,26 грн., нараховані відсотки - 510,06 грн., за траншем 2 - 106 388, 17 грн. При цьому зазначив, що в процесі ліквідації банку заборонено здійснення прощення боргу. Підкреслив, що відповідно до чинного законодавства та наявної судової практики сплата процентів внаслідок відкликання банківської ліцензії не припиняється.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2005 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 1091-п/05, відповідно до умов якого кредитодавець при наявності вільних кредитних ресурсів, надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США на строк з 14 грудня 2005 року по 13 грудня 2020 року, а позичальник приймає його та зобов`язується повернути кредит не пізніше встановленого цим пунктом строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені цим договором. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 10% річних.

В забезпечення виконання за кредитним договором 14 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого цей договір забезпечує виконання позичальником зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року по поверненню суми кредиту у розмірі 30 000,00 доларів США в строк не пізніше 13 грудня 2020 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно іпотекодавця, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46,4 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м.

21 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року, відповідно до умов якого з метою здійснення реструктуризації заборгованості клієнта за договором шляхом зміни валюти зобов`язання клієнта за договором з іноземної валюти на національну валюту з можливістю подальшого прощення частини боргу, сторони уклали цю додаткову угоду № 2 про наступне: сторони взаємно підтверджують, що на день укладення цієї додаткової угоди клієнт має перед банком заборгованість за договором (фактична заборгованість за кредитним договором) в розмірі 10 279,05 доларів США, яка включає в себе суму залишку строкової заборгованості за кредитом (основна заборгованість), яка становить 10 279,05 доларів США.

Відповідно до пункту 2 цієї додаткової угоди сторони домовились змінити умови кредитування наступним чином. З підписанням цієї додаткової угоди, сторони домовились про встановлення клієнту непоновлювальної кредитної лінії, збільшення ліміту непоновлювальної кредитної лінії та видачу нового траншу кредиту в сумі 319 164,50 грн. (новий транш), надання, обслуговування та повернення якого здійснюється на умовах договору з урахуванням цієї додаткової угоди. Таким чином, з підписанням цієї додаткової угоди, сторони домовились, що кредит складає: суму коштів (основної строкової заборгованості) за кредитом, визначеним в пункті 1 цієї додаткової угоди (транш заборгованості), та суму нового траншу, яка надається клієнту на підставі цієї додаткової угоди.

Банк на положеннях та умовах цієї додаткової угоди з урахуванням договору надає клієнту новий транш кредитної лінії в сумі 319 164,50 грн., який надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок двома окремими траншами, зі строком користування кредитними коштами до 13 грудня 2020 року (включно), із сплатою процентів річних у розмірах, як це зазначено далі, а саме: сума нового траншу в розмірі 154 185,75 грн., за користування якими сплачуються проценти в наступних розмірах: з дати укладення цієї додаткової угоди до 20 жовтня 2016 року (включно) процентна ставка складає 12% річних, починаючи з 21 жовтня 2016 року (включно) та до кінця дії договору процентна ставка складає 20 % річних; сума нового траншу в розмірі 164 978,75 грн., за користування яким сплачується проценти в розмірі 0,000001 % річних.

Кредитні кошти нового траншу надаються з метою сплати (погашення) заборгованості за договором в розмірі достатньому для погашення траншу заборгованості (цільове призначення нового траншу кредитної лінії).

Згідно пункту 2.4. цієї додаткової угоди з урахуванням наведеного вище, станом на дату виконання банком умов пункту 2.2. договору загальний ліміт кредитної лінії за договором буде складатися з суми ліміту заборгованості в USD, який становить 10 279,05 доларів США та суми ліміту заборгованості в UAH, який становить 319 164,50 грн. Базовою валютою, з урахуванням цієї додаткової угоди, є гривня.

Відповідно до пункту 2.5 цієї додаткової угоди клієнт зобов`язується здійснити повернення кредитних коштів (погашення заборгованості) ліміту кредитної лінії наступним чином: повернення суми коштів траншу заборгованості, в розмірі, визначеному в пункті 2.1. цієї додаткової угоди, здійснюється в повному обсязі на дату, коли банк фактично здійснює купівлю/продаж/обмін відповідної суми коштів на МВРУ з обов`язковим зарахуванням купленої/обміняної валюти або коштів, одержаних від продажу валюти, на поточний рахунок клієнта за відповідною валютою, та здійснює списання таких коштів на відповідні рахунки банку з метою погашення траншу заборгованості, але не пізніше закінчення терміну дії траншу заборгованості.

Кошти нового траншу, які не використані у відповідності до цієї додаткової угоди з метою погашення траншу заборгованості та знаходяться на поточному рахунку клієнта, після погашення траншу заборгованості направляються в повному обсязі в порядку договірного списання на дострокове погашення траншу 2 нового траншу. Цим клієнт підтверджує надання банку відповідного доручення на здійснення такого переказу.

Пунктом 2.5.2. цієї додаткової угоди передбачено, що погашення нового траншу здійснюється у відповідності до умов договору з урахуванням цієї додаткової угоди, як це визначено далі, але в будь-якому випадку не пізніше 13 грудня 2020 року (включно), якщо інше не визначено договором з урахуванням умов цієї додаткової угоди.

Пунктом 5 цієї додаткової угоди встановлено, що сторони підтверджують, що шляхом укладення цієї додаткової угоди банком на підставі заяви клієнта здійснюється реструктуризація кредитних зобов`язань клієнта в іноземній валюті шляхом зміни валюти зобов`язання з подальшим анулюванням (прощенням) частини боргу.

Враховуючи вимоги нормативно-правових актів щодо здійснення обліку операцій в банку, технічно зміна валюти кредитного заповзання клієнта в іноземній валюті здійснюється шляхом видачі нового траншу (в національній валюті) та після погашення траншу заборгованості (в іноземній валюті) не призводить до збільшення зобов`язань клієнта перед банком.

Відповідно до пункту 4.7.8 додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 21 квітня 2016 року у разі виконання клієнтом умов цього договору щодо сплати боргових зобов`язань за траншем 1 кредиту, сплати процентів за траншем 2 та інших платежів, передбачених договором за новим траншем, в строки та в порядку, що визначені умовами договору, але в будь-якому випадку за відсутністю фактів прострочень по сплаті будь-яких платежів за новим траншем, передбачених цим договором, більше ніж на 90 календарних днів, банк зобов`язується з періодичністю та в обсягах, визначених ним самостійно, але не пізніше ніж 180 календарних днів після повної сплати боргових зобов`язань за траншем 1 кредиту, припиняти (припинити) зобов`язання клієнта щодо повернення кредиту шляхом часткового чи повного прощення залишку основної заборгованості траншу 2. Таке прощення здійснюється банком на підставі його самостійного рішення та не потребує укладення будь-яких додаткових угод до цього договору або окремих договорів прощення боргу. По факту прощення певної частини основної заборгованості за траншем 2 банк повідомляє клієнта письмово в порядку, передбаченому договором, або шляхом вручення відповідного повідомлення клієнту під розпис.

У разі повної дострокової сплати боргових зобов`язань за траншем 1 протягом 5 робочих днів з моменту укладення цієї додаткової угоди, а також оплати впродовж вказаного терміну фактично нарахованих процентів за траншем 1, траншем 2, а також інших платежів, передбачених додатковою угодою № 2 від 21 квітня 2016 року до договору, банк зобов`язується не пізніше 90 календарних днів після повної сплати вказаних боргових зобов`язань припинити зобов`язання клієнта щодо повернення основної заборгованості за траншем 2 в повному обсязі шляхом прощення боргу за самостійним рішенням банку. Таке прощення відбувається на підставі умов цього пункту договору та не потребує укладання окремих додаткових угод до цього договору або договору прощення боргу.

21 квітня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору від 14 грудня 2005 року, відповідно до умов якого договір іпотеки забезпечує виконання позичальником всіх боргових зобов`язань, зміст, розмір, строк і порядок виконання яких передбачені та визначені у кредитному договорі, в тому числі, в обсязі, передбаченому у додатковому договорі до кредитного договору та будь-яких інших додаткових угодах до нього, які укладені або можуть бути укладеними позичальником та іпотекодержателем у майбутньому.

Згідно пункту 2 цього договору іпотекодавець стверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та додаткового договору, а саме з тим, що договір іпотеки та забезпечує виконання позичальником всіх боргових зобов`язань, що виникають із кредитного договору та додаткового договору, зокрема, повернути заставодержателю суму кредитної заборгованості, з загальним лімітом заборгованості в розмірі еквівалентному 580 369,19 грн., який складається з максимального ліміту заборгованості USD, який становить 10 279,05 доларів США та максимального ліміту заборгованості в UAH, який становить 319 164,50 грн.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» № 1-11-1/884-ЛКОГ/1 від 20 лютого 2017 року станом на 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 має діючу кредитну заборгованість за кредитним договором № 1091-п/05 від 14 грудня 2005 року. Залишок заборгованості станом на 19 грудня 2017 року становить 208 638,78 грн., а саме транш 1: заборгованість за основним боргом 101 251,95 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 998,66 грн.; транш 2: заборгованість за основним боргом 106 388,17 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн. (а. с.42 том 1).

Рішенням правління Національного Банку України № 142-рш від 18 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1265 від 19 липня 2016 року «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 291 від 19 липня 2016 року «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1836 від 02 липня 2018 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК»» та делегування повноважень ліквідатора продовжено строки здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» на два роки з 20 липня 2018 року по 19 липня 2020 року включно.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2005 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 1091-п/05, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США на строк з 14 грудня 2005 року по 13 грудня 2020 року.

21 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року, відповідно до умов якого з метою здійснення реструктуризації заборгованості клієнта за договором шляхом зміни валюти зобов`язання клієнта за договором з іноземної валюти на національну валюту з можливістю подальшого прощення частини боргу, сторони уклали цю додаткову угоду № 2 про наступне: сторони взаємно підтверджують, що на день укладення цієї додаткової угоди клієнт має перед банком заборгованість за договором (фактична заборгованість за кредитним договором) в розмірі 10 279,05 доларів США, яка включає в себе суму залишку строкової заборгованості за кредитом (основна заборгованість), яка становить 10 279,05 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з моменту позбавлення банку банківської ліцензії, у банку немає підстав здійснювати банківську діяльність, а зарахування грошових коштів як відсотки за користування кредитом є безпосередньо банківською діяльністю, яка потребує ліцензування, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Рішенням правління Національного Банку України № 142-рш від 18 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також: інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ, зокрема, належать банки; фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та м умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, норми статей 525, 526, 629 цього ж Кодексу передбачають обов`язковість виконання сторонами умов укладеного договору.

Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами передбачена статтею 536 ЦК України.

Водночас, припинення зобов`язання передбачено лише у випадках, встановлених статтями 598,599 цього ж Кодексу, на вимогу однієї із сторін і на підставах, встановлених договором або законом, а також виконанням, проведеним належним чином.

Зі змісту приписів вказаних норм вбачається про обов`язок банку надати банківські послуги (кредитні кошти) та, відповідно, зобов`язання боржника сплатити передбачені кредитним договором проценти.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним Банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальними і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" банки є учасниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Участь банків у Фонді є обов`язковою. Банк набуває статусу учасника Фонду в день отримання ним банківської ліцензії. Фонд виключає банк з числа учасників Фонду в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Так, в силу приписів частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту); 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Тобто, відповідно до положень статті 46 цього Закону уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, виконання позичальником (позивачем у справі) свого договірного обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом сприяє збільшенню ліквідаційної маси та не припиняється внаслідок відкликання банківської ліцензії.

Щодо вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання кредитора за кредитним договором здійснити прощення траншу № 2 за умови сплати у повному обсязі траншу № 2 у строки, встановлені додатковою угодою № 2 або при достроковому виконанні зобов`язань, слід зазначити наступне.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 21 квітня 2016 року до кредитного договору №1091-п/05 від 14 грудня 2005 року ОСОБА_1 надано новий транш кредиту в сумі 319 164, 50 грн., який надавався шляхом зарахування коштів на поточний рахунок двома окремими траншами, а саме транш № 1 - 154 185,75 грн. та транш № 2 - 164 978,75 грн.

Згідно пункту 2.5.1 цієї додаткової угоди банк у порядку договірного списання для погашення траншу заборгованості, який на дату укладення цього договору складав 10 279,05 доларів США, списав з поточного рахунку кошти в сумі, еквівалентній сумі коштів у валюті траншу заборгованості, а саме 319 164,50 грн.

За вказаною додатковою угодою ОСОБА_1 доручив банку здійснити купівлю іноземної валюти на МВРУ. Фактичний курс купівлі валюти склав 25,35 грн. за 1 долар США. Залишок невикористаних коштів від купівлі іноземної валюти на МВРУ склав 58 590, 58 грн.

На виконання вимог пункту 2.5.1 додаткової угоди кошти нового траншу, які не використані з метою погашення траншу заборгованості та знаходилися на поточному рахунку клієнта, після погашення траншу заборгованості, були направлені в повному обсязі в порядку договірного списання на дострокове погашення траншу № 2 нового траншу.

Відповідно до пункту 4 Меморандуму щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті від 07 травня 2015 року банк проводить реструктуризацію таким чином: заборгованість за споживчим кредитом (заборгованість за основною сумою кредиту та нарахованими, але не сплаченими процентами) перераховується за офіційним курсом Національного Банку України на день проведення реструктуризації; на різницю між сумою заборгованості за споживчим кредитом, перерахованої по офіційному курсу Національного Банку України на день проведення реструктуризації та сумою прощення за кредитом, банк встановлює фіксовану процентну ставку у розмірі не більшому, ніж зазначеному в договорі споживчого кредиту в іноземній валюті на момент видачі валютного кредиту, та не підвищує її упродовж трьох років з моменту реструктуризації; на суму прощення за кредитом банк встановлює фіксовану процентну ставку у розмірі 0,01 (нуль цілих і одна сота) процентів річних, яка підлягає сплаті позичальником в кінці строку споживчого кредиту разовим платежем.

За кредитними договорами, забезпеченням за якими виступає соціальне житло, банк зобов`язаний здійснити прощення 50 % реструктуризованої заборгованості. Соціальним житлом вважається єдине житло фізичної особи, загальна площа якого не перевищує 60 кв. м для квартир та 120 кв. м для житлових будинків.

За іншими кредитними договорами, які відповідають пункту 1-3 цього Меморандуму, банк зобов`язаний здійснити прощення не менше ніж 25 % реструктуризованої заборгованості.

Згідно пункту 5 Меморандуму у випадку своєчасного виконання зобов`язань позичальника за договором споживчого кредиту та відсутності прострочених платежів після дати реструктуризації тривалістю більш ніж на 30 (тридцять) днів, банк (інша установа) зобов`язаний протягом дії договору споживчого кредиту, але не пізніше закінчення договору споживчого кредиту, здійснити анулювання (прощення) боргу в розмірі, визначеному в пункті 4.

Пунктом 10 Меморандуму передбачено, що обов`язок банків щодо виконання вищевказаних положень Меморандуму виникає виключно за умови прийняття таких змін: до окремих нормативних документів Національного Банку України щодо незастосування санкцій до банків внаслідок порушення нормативів в результаті проведення реструктуризації валютних кредитів та/або прощення (анулювання) частини боргу; щодо подальшої класифікації цих кредитів, їх обліку тощо; до Податкового кодексу щодо звільнення від оподаткування банківські установи та фізичних осіб - позичальників за операціями реструктуризації (прощення) валютних кредитів та/або прощення (анулювання) частини боргу; скасування мораторію на звернення стягнення на майно, яке виступає забезпеченням за кредитами фізичних осіб (встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 3 червня 2014 року разом з доповненнями).

Відповідно до пункту 4.7.8 додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 21 квітня 2016 року у разі виконання клієнтом умов цього договору щодо сплати боргових зобов`язань за траншем 1 кредиту, сплати процентів за траншем 2 та інших платежів, передбачених договором за новим траншем, в строки та в порядку, що визначені умовами договору, але в будь-якому випадку за відсутністю фактів прострочень по сплаті будь-яких платежів за новим траншем, передбаченим цим договором, більше ніж на 90 календарних днів, банк зобов`язується з періодичністю та в обсягах, визначених ним самостійно, але не пізніше ніж 180 календарних днів після повної сплати боргових зобов`язань за траншем 1 кредиту, припиняти (припинити) зобов`язання клієнта щодо повернення кредиту шляхом часткового чи повного прощення залишку основної заборгованості траншу 2. Таке прощення здійснюється банком на підставі його самостійного рішення та не потребує укладення будь-яких додаткових угод до цього договору або окремих договорів прощення боргу. По факту прощення певної частини основної заборгованості за траншем 2 банк повідомляє клієнта письмово в порядку, передбаченому договором, або шляхом вручення відповідного повідомлення клієнту під розпис.

У разі повної дострокової сплати боргових зобов`язань за траншем 1 протягом 5 робочих днів з моменту укладення цієї додаткової угоди, а також оплати впродовж вказаного терміну фактично нарахованих процентів за траншем 1, траншем 2, а також інших платежів, передбачених додатковою угодою № 2 від 21 квітня 2016 року до договору, банк зобов`язується не пізніше 90 календарних днів після повної сплати вказаних боргових зобов`язань припинити зобов`язання клієнта щодо повернення основної заборгованості за траншем 2 в повному обсязі шляхом прощення боргу за самостійним рішенням банку. Таке прощення відбувається на підставі умов цього пункту договору та не потребує укладання окремих додаткових угод до цього договору або договору прощення боргу.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 15 листопада 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за траншем № 1 не погашена та становить 70 558,74 грн., нараховані відсотки - 940,56 грн., заборгованість за траншем № 2 - 106 338,17 грн.

Таким чином, підстав для застосування Меморандуму та умов додаткової угоди щодо прощення боргу за траншем № 2 відсутні, оскільки ОСОБА_1 має відповідну непогашену заборгованість.

Рішенням правління Національного Банку України № 142-рш від 18 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК».

Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним Банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного Банку України.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі, відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі, зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі, шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду в банку діяла тимчасова адміністрація, тому відповідач не мав права приймати будь-які рішення стосовно кредитних договорів; ці повноваження делеговані Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Із запровадженням процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» істотно змінилися обставини, у зв`язку з чим банк не може виконати свої зобов`язання за додатковою угодою № 2 до кредитного договору в частині прощення траншу № 2, оскільки відповідно до пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» таке прощення заборонено законом.

Тому, доводи ОСОБА_1 щодо того, що за текстом оскаржуваного рішення викладені позовні вимоги не так, як він їх заявляв в уточненій позовній заяві, а саме пункт 4 позовних вимог; що така відмінність формулювання позовних вимог призвела до некоректного розгляду конкретної позовної вимоги, оскільки позовна вимога зобов`язати банк здійснити прощення траншу № 2 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки банку, що перебуває в процесі ліквідації, заборонено здійснювати прощення боргу, тому позовна вимога і була сформульована у відповідності до фактичних обставин та чинного законодавства України та зазначено, що обов`язок прощення покладається на кредитора, як на сторону за кредитним договором є необґрунтованими, а така відмінність формулювання позовних вимог не змінила суті самої вимоги, яка за будь-якого формулювання суперечить чинному законодавству.

Посилання ОСОБА_1 на те, що наявність траншу № 2 збільшує зобов`язання клієнта перед банком, оскільки розмір нового траншу кредиту складає 319 164,50 грн. за 10 279,05 доларів США є безпідставними, виходячи з наступного.

За умовами додаткової угоди № 2 до договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року з метою здійснення реструктуризації заборгованості клієнта за договором шляхом зміни валюти зобов`язання клієнта за договором з іноземної валюти на національну валюту з можливістю подальшого прощення частини боргу, сторони уклали цю додаткову угоду № 2 про наступне: сторони взаємно підтверджують, що на день укладення цієї додаткової угоди клієнт має перед банком заборгованість за договором (фактична заборгованість за кредитним договором) в розмірі 10 279,05 доларів США, яка включає в себе суму залишку строкової заборгованості за кредитом (основна заборгованість), яка становить 10 279,05 доларів США.

Відповідно до пункту 2 цієї додаткової угоди сторони змінили умови кредитування, зокрема, встановлення клієнту непоновлювальної кредитної лінії, збільшення ліміту непоновлювальної кредитної лінії та видачу нового траншу кредиту в сумі 319 164,50 грн.

Таким чином, з підписанням цієї додаткової угоди, сторони домовились, що кредит складає: суму коштів (основної строкової заборгованості) за кредитом, визначеним в пункті 1 цієї додаткової угоди (транш заборгованості), та суму нового траншу, яка надається клієнту на підставі цієї додаткової угоди.

Новий транш кредитної лінії в сумі 319 164,50 грн. надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок двома окремими траншами: транш № 1 в розмірі 154 185,75 грн., транш № 2 в розмірі 164 978,75 грн.

Кредитні кошти нового траншу надаються з метою сплати (погашення) заборгованості за договором, в розмірі, достатньому для погашення траншу заборгованості (цільове призначення нового траншу кредитної лінії).

Згідно пункту 2.4. цієї додаткової угоди загальний ліміт кредитної лінії за договором буде складатися з суми ліміту заборгованості в USD, який становить 10 279,05 доларів США та суми ліміту заборгованості в UAH, який становить 319 164,50 грн. Базовою валютою, з урахуванням цієї додаткової угоди, є гривня.

Таким чином, транш № 2 не збільшує зобов`язання ОСОБА_1 , про що зазначено і в рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 щодо визнання припиненим дії договору кредиту № 1091-п/05 на придбання нерухомості від 14 грудня 2005 року у зв`язку з повним виконанням взятих на себе зобов`язань; припинення іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46,4 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., встановленої іпотечним договором від 14 грудня 2005 року та скасування заборони відчуження вказаного нерухомого майна, встановленої у зв`язку з посвідченням зазначеного іпотечного договору від 14 грудня 2005 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав та має перед відповідачем відповідну заборгованість, тому відсутні правові підстави для визнання кредитного договору припиненим на підставі статті 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконано, тому іпотека, якою забезпечено вказаний договір, не може бути припиненою, так як іпотечне зобов`язання має акцесорний характер, тобто є похідним від основного зобов`язання.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що грошові кошти, які були ним сплачені в період з 21 квітня 2016 року по 25 жовтня 2018 року необхідно спрямувати на погашення основної заборгованості, а не розподіляти грошові кошти на погашення основної заборгованості та відсотків за кредитом, оскільки відповідача позбавлено банківської ліцензії і, відповідно, відсутні законні підстави здійснювати банківську діяльність та отримувати дохід, є необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 27 вересня 2019 року.