П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 22-11902 Головуючий у1-й інстанції - Потабенко Л. В.

Унікальний № 372/2608/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду міста Київської області від 17 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

у с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій просила накласти арешт та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій та заборону суб`єктам державної реєстрації, державним реєстратором прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав та приватним виконавцем вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію виникнення, переходу, припинення та скасування права власності відносно об`єктів нерухомого майна, а саме: житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1295 га, номер об`єкта нерухомого майна 231, кадастровий номер :05:027:0121, розташована на території АДРЕСА_1 (а.с.1-4).

Ухвалою Обухівського районного суду міста Київської області від 17 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1295 га, номер об`єкта нерухомого майна 231, кадастровий номер :05:027:0121, що розташована на території АДРЕСА_1 .

Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій суб`єктам державної реєстрації, щодо виникнення, переходу, припинення та скасування права власності щодо житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1295 га, номер об`єкта нерухомого майна 231, кадастровий номер :05:027:0121, що розташована на території АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати, зняти накладений арешт будинку і земельної ділянки та відмінити заборону вчинення реєстраційних дій, накладену районним судом (а.с.37-41).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначила, що реальність ризиків відчуження майна до ухвалення рішення по суті підтверджується копією вимоги ОСОБА_1 , наявної в матеріалах справи, твердження скаржника про те, що при задоволенні можливого позову рішення суду не буде мати зобов`язального характеру є хибним. Вказує, що у разі незастосування заходів забезпечення позову, скаржник може здійснити дії щодо переходу права власності на предмет іпотеки, що призведе до ускладнення або неможливості виконання рішення у разі задоволення позову. Також, ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуваною ухвалою скаржнику не завдано жодних збитків, тому відсутня необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., вислухавши пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Шовкопляса С. В., який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Білоцького В. В., який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовувала її тим, що вона має намір подати до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 22 грудня 2016 року неукладеним та про визнання іпотечного договору від 22 грудня 2016 року недійсним з тих підстав, що вона ніяких договорів с ОСОБА_1 не укладала, однак отримала від останнього вимогу з проханням виплатити йому грошові кошти у розмірі 3 096 336 грн. з попередженням про те, що у разі несплати вказаної суми ОСОБА_1 задовольнить свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, а саме - житлового будинку та земельної ділянки, належних на праві власності ОСОБА_2 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що доводи заявника про можливість утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду є обґрунтованими, оскільки заявник має намір звернутися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 22 грудня 2016 року неукладеним та про визнання іпотечного договору від 22 грудня 2016 року недійсним. За таких обставин районний суд убачав підстави для накладення арешту на зазначене у заяві майно та заборони вчиняти дії щодо реєстрації житлового будинку та земельної ділянки.

З указаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 убачається, що предметом майбутнього позову ОСОБА_2 буде визнання договору позики від 22 грудня 2016 року неукладеним та про визнання іпотечного договору від 22 грудня 2016 року недійсним.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду, виходячи зі змісту пояснень представника ОСОБА_2 , адвоката Білоцького В.В. щодо обставин справи та зі змісту наявних у матеріалах справи копій вимоги ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов`язання за договором позики та відповіді на неї ОСОБА_2 (а.с.6-7), колегія суддів доходить таких висновків.

Так, з вимоги про виконання порушеного зобов`язання за договором позики, направленої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . убачається, що ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 повернути грошові кошти за договором позики від 22 грудня 2016 року у розмірі 3 096 336 грн. (основний борг, відсотки, штраф, інфляція) (а.с.6).

У відповідь на вказану вимогу ОСОБА_2 повідомила, що вона відповідно до умов договору позики регулярно сплачувала щомісячні відсотки у розмірі 18 998 грн., таким чином вимога про сплату відсотків є неправомірною та вказувала, що вона не порушувала своїх зобов`язань по договору позики, тому вимоги про сплату штрафу 5% річних, збитків від інфляції є також неправомірними, пропонувала провести зустріч та переговори для перерахунку сум її грошових зобов`язань після яких надіслати їй вимогу про сплату коштів (а.с.7).

Такі письмові пояснення ОСОБА_2 щодо належного виконання нею договору позики, свідчать про те, що вона визнає факт укладення та існування такого договору позики між нею та ОСОБА_1

Указана обставина підтверджена письмовими доказами та свідчить про відсутність між сторонами реального спору щодо факту укладання договору позики.

За таких обставин, ураховуючи роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"щодо обов`язковості суду пересвідчення наявності дійсного спору між сторонами, колегія суддів доходить висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутній дійсний спір щодо факту укладення договору позики.

З огляду на таке, підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви відсутні.

Стосовно доводу апеляційної скарги щодо зустрічного забезпечення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи ту обставину, що колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Отже оскаржувана ухвала про вжиття заходів забезпечення позову підлягає скасуванню апеляційним судом з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги щодо скасування арешту майна та відміни заборонивчиняти дії щодо реєстрації житлового будинку та земельної ділянки не можуть бути задоволені в рамках даного апеляційного провадження, оскільки предметом апеляційного розгляду є питання вжиття заходів забезпечення позову а не їх скасування.

Скасування апеляційним судом ухвали районного суду про забезпечення позову є підставою для скасування реєстрації обтяження, вчиненої на підставі судового рішення, що скасоване.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома