РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/20023/17

Провадження № 22-ц/4815/272/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Ярощук Вікторія Юріївна;

третя особа - Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління

юстиції у Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року у складі судді Харечка С.П., ухвалене в м. Рівне о 09 год. 08 хв., повний текст якого складено 04 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис №50, яким звернуто стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка в свій час на підставі іпотечного договору була передана в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 1701/0508/76/001, укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк» 28 травня 2008 року. Зазначає, що 07.05. 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції внесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 50, який було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 14.01. 2015 року. Постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції від 09.03.2016 р. (ВП № 47440949) виконавчий документ було повернуто стягувачеві. 18.01.2017 року державним виконавцем Рівненського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Карпюк В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (№ 53247992) з виконання виконавчого напису №50 здійсненого 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року вказаний позов задоволено. Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни від 14 січня 2015 року №50 про звернення стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано відсутністю належних та достовірних доказів безспірності заборгованості ОСОБА_3 перед Банком, яка, у відповідності з положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, ПАТ «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису нотаріуса на звернення стягнення на предмет іпотеки. Пояснює, що на забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором № 1701/0508/76/001, укладеним між нею та ВАТ «Сведбанк» 28 травня 2008 року, того ж дня було укладено іпотечний договір № 1701/0508/76-001-Z-1, предметом іпотеки в якому визначено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Додає, що п. 12.2 договору іпотеки передбачено право Банку задовольнити вимоги як іпотекодержателя через виконавчий напис нотаріуса у разі невиконання боржником свого зобов'язання, що і підтверджує безспірність стягнення за даним договором. Зауважує, що згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні виконавчого напису нотаріус перевіряє наявність необхідних документів, проте не встановлює прав та обов'язків учасників правовідносин. Доводить, що заборгованість визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, коли подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 1701/0508/76/001, за умовами якого Банк надав позивачці грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 48 000,00 доларів США на строк з 28 травня 2008 року по 27 травня 2038 року, які були призначені для здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу від 28.05.2008 року з метою придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між нею та Банком того ж дня було укладено іпотечний договір № 1701/0508/76-001-Z-1 з предметом іпотеки - двокімнатною квартирою за вищевказаною адресою.

14 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис №50, яким звернуто стягнення на майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2017 року державним виконавцем Рівненського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Карпюк В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53247992 з виконання виконавчого напису №50, здійсненого 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом.

Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.ст. 87-88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом також встановлено, що після вчинення виконавчого напису Банк 19 серпня 2015 року звертався до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність квартири (а.с.38).

Такі дії Банку виключають безспірність вимог, що в свою чергу, унеможливлює застосування стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а відтак, він є таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус перевіряє наявність необхідних документів, проте не встановлює прав та обов'язків учасників правовідносин, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Згідно приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі 6-887цс17.

Окрім цього, відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

На час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису діяв вищевказаний Закон і його норми підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Боймиструк С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.