Справа № 520/7221/15-ц
Провадження № 2/520/449/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на домоволодіння та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003 року № 1610 «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_1 »; визнати незаконним та скасувати свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 96 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», видане на ім`я ОСОБА_1 31 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, що належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення прибудови (площею 16,9 кв.м.) до літньої кухні літ. Б, яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року -35,1; надвірну будівлю, площею забудови 28 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,2; надвірну будівлю, площею забудови 19 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,5; навіс, площею забудови 78 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,7; навіс, площею забудови 9 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,8; частину площею 21,4 кв. м. надвірної будівлі (загальна площа надвірної будівлі 23 кв.м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року-35,3; частину площею 10,4 кв. м. прибудови до житлового будинку (загальна площа прибудови 18 кв. м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку №56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,4; металеві ворота з хвірткою які знаходяться на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка кадастровий номер - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та з 12.03.1991 року перебувала у користуванні, а з 24.04.2003 року знаходиться у власності ОСОБА_3 , на початку 2000 років була незаконно захоплена сусідкою ОСОБА_1 , яка скориставшись іншою адресою цієї ж земельної ділянки - АДРЕСА_1, на підставі розпорядження від 20.10.2003 року отримала 31.10.2003 року свідоцтво на право власності на домоволодіння яке частково знаходиться на земельної ділянки, належної позивачці та добудувала на даної ділянки споруди, зокрема паркан та металеві ворота перешкоджаючи позиваці користуватись своєю власністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечуючи проти вимог позивачці , зазначає, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, знаходилась у користуванні ОСОБА_1 з 1994 року, після викупу частини складу , розташованого на 9 станції Чорноморської дороги, жодної претензії по користуванню земельною ділянкою ОСОБА_1 до надходило, на місці розташування складу та на даної земельної ділянці відповідач побудувала будинок і прибудови, на які отримала права власності у 2003 році. Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 . вважає, що при зверненні у 2015 роках із даними позовними вимогами, позивачем порушені строки позовної давності на скасування правових актів, які були винесені у 2003 році.

Представники Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради письмових відзивів на позов не подавали, повідомлялись належним чином про час і місце розгляду справи, однак, до судового засідання не з`являлись.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 31.10.2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради надійшла до суду 21.05.2015 року ( т.1 а/с 3) з одночасною сплатою позивачем судового збору у розмірі 243.60 грн. (т.1 а/с 2).

Ухвалою суду від 25.05.2015 року по справі відкрито провадження (т.1 а/с 107).

Ухвалою від 29.10.2015 року судом було задоволено клопотання представників позивача, а також клопотання відповідача ОСОБА_1 , та зупинено провадження по справі до розгляду адміністративної справи №520/6705/13а за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності ( т.1 а/с 149).

Ухвалою суду від 29.07.2016 року було відновлено провадження у зв`язку із закриттям провадження по справі № 520/6705/13а ( т.1 а/с 172).

Ухвалою суду від 28.11.2016 року було об`єднана цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 31.10.2003 року з цивільною справою №520/7858/16ц за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ( т.1 а/с 189).

Позовна заява ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою подана до суду 25.07.2016 року ( т.2 а/с 3) із сплатою судового збору у розмірі 128,00 грн. ( т.2 а/с 1) та 974,40 грн. ( т.2 а/с 2).

Ухвалою суду від 26.07.2016 року було відкрито провадження по справі ( т.2 а/с 93) та, у зв`язку із звільненням судії передано іншому складу суду 10.11.2016 року ( т.2 а/с 110).

Ухвалою суду від 23.03.2017 року було задоволено клопотання представників позивачки та по справі призначена судова будівельна-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ( т.2 а/с 253).

За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 7428,00 грн. ( т.3 а/с 122), під час проведення експертизи ухвалою суду від 31.01.2018 року було відмовлено у відводі експерта Ярован В.М. ( т.3 а/с 164) та згідно акту №17-1780 від 05.03.2018 року було надано повідомлення про неможливість надання висновку у зв`язку із не допуском експерта до об`єкта дослідження (т.3 а/с 202).

Ухвалою суду від 31.05.2018 року по справі була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза ( т.3 а/с 220) із зупиненням провадження на час проведення експертного дослідження.

За проведення експертизи ОСОБА_3 сплачено 8580,00 грн. ( т.3 а/с 231).

29.11.2018 року від експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку у зв`язку із відсутністю доступу до об`єкту дослідження ( т.3 а/с 240).

Ухвалою суду від 21.12.2018 року було відновлено провадження у справі ( т.3 а/с 243).

Письмовою заявою від 10.05.2019 року представник ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги ( т.4 а/с 36), яки були прийняті судом у судовому засіданні 14.05.2019 року ( т.4 а/с 68).

Також у даному судовому засіданні стороною позивача в якості доказу було надано висновок №56/19 земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року, складеної судовим експертом Сікорською О.А. ,на підставі договору укладеного з експертом позивачем ОСОБА_3 18.01.2019 року ( т.4 а/с 39), яка була прийнята судом.

05.06.2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 . надана письмова заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 ( т.4 а/с 73).

У судовому засіданні 12.06.2019 року судом було закрито підготовче судове засідання ( т.4 а/с 75).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні між сторонами існують чисельні спори пов`язані із спірною земельною ділянкою.

Так , Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Таїровської селищної Ради, ОСОБА_3, третя особа з боку відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» про визнання частково недійсним рішення селищної Ради, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку визнано неправомірним рішення Таїровської селищної Ради № 147 від 24 квітня 2003 року «Про безоплатну передачу у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», визнано недійсним державний акт Серія ЯЕ № 672442 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,082 га, виданий ОСОБА_3 21 січня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на </s<>право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 січня 2010 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - відхилена, рішення Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року - залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 2 червня 2010 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена та рішення Київського райсуду м. Одеси від 23 вересня 2009 року та ухвала апеляційного суду скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 05 листопада 2010 року, закрите провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеської області, ОСОБА_3 , третьої особи сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання частково недійсним рішення селищної ради та визнання недійсним державного акту. Роз`яснено про право на звернення до суду з позовом у порядку передбаченому КАС України.

25.01.2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання неправомірними розпорядження №463 від 20.07.2009 року яким було скасовано розпорядження №1610 від 20.10.2003 року « Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1 ». постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2010 року позов задоволено, з мотивів неможливості скасування чи зміни органом місцевого самоврядування свої попередніх рішень, яки є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2010 року постанова суду першої інстанції змінена з мотивів помилкового застосування норм матеріального права - зазначено, що під час прийняття рішення №463 від 20.07.2009 року районна адміністрація не встановила будь-яких порушень будівельних, санітарно-епідеміологічних, пожежних норм тому скасування розпорядження №1610 від 20.10.2003 року є необґрунтованим. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.11.2012 року касаційні скарги Київської районної адміністрації та ОСОБА_3 залишені без задоволення.

28.05.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1610 від 20.10.2003 року « Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1гр. ОСОБА_1 .. Ухвалою суду від 24.11.2015 року було закрито провадження по справі.

Постановою від 12.03.2015 року по справі №1512/14737/2012 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради, третя особа ОСОБА_3 , СТОВ « Агрофірма «Нива» про визнання нечинним рішення 6-ї сесії XXIV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району №147 від 24 квітня 2003 року про надання ОСОБА_3 земельної ділянки, визнання недійним державного акту. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 09.07.2015 року постанова від 12.03.2015 року залишена буз змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.01.2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 була відхилена.

Під час розгляду зазначених справ, рішеннями суду були встановлені обставини, яки у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають новому доказуванню при розгляді інших справ за участю тих самих сторін.

Таким чином, судом вважається доведеним, що ОСОБА_3 працювала в колгоспі ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області з 10.03.1988р. інженером нормувальником механічних майстерень тракторної бригади.

Згідно рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області від 12 березня 1991 року (протокол №7 від 12.03.1991р.) за ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку площею 0,08 га по АДРЕСА_3 (архівний витяг протоколу №7 від 12.03.1991р.). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Запис про право користування ОСОБА_3 було зроблено в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Карла Лібкнехта.

В 1991 році відвід земельної ділянки в натурі був здійснений землевпорядником колгоспу ім. Карла Лібкнехта Пашурою В.В. відповідно до запису в земельно-шнуровій книзі колгоспу. Акти першовідводу громадянам колгоспом не видавались, що підтверджується довідкою СТОВ Агрофірма «Нива» від 06.03.2013р. №13.

Надана ОСОБА_3 у користування земельна ділянка була вільною та на ній не знаходилося жодних будівель та споруд. На сусідній земельній ділянці знаходилась будівля складу колгоспу ім. Карла Лібкнехта.

ОСОБА_3 , на наданій їй у користування колгоспом ім. Карла Лібкнехта земельній ділянці, побудувала 2 будівлі: житловий будинок площею 45 кв.м. та вбиральню площею 1 кв.м., будівельні матеріали на що отримувала від колгоспу.

Верховний Суд України у справі №6-137цс13 зазначив, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

В 1991 році порядок реєстрації нерухомості в Українській СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Пунктом 6 вказаної Інструкції було встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації.

На дату будівництва ОСОБА_3 будинку він знаходився на території селища Мізікевича Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, тобто у сільському населеному пункті, а тому право на нього не підлягало реєстрації.

Згідно виписки з протоколу №3 зборів уповноважених членів КСП «Нива» (правонаступник колгоспу ім. Карла Лібкнехта) від 31.08.1994р. було вирішено продати склад на 9 станції Чорноморської дороги (нині Ак.Вільямса) ОСОБА_1 та ОСОБА_5 для розібрання на будівельні матеріали.

Земельна ділянка, надана у користування ОСОБА_3 та земельна ділянка під складом, який продано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не накладалися одна на одну.

Відповідно до схеми земельних ділянок по АДРЕСА_1 від 20.12.1995 року, затвердженої головою ОСОБА_6 та землевпорядником ОСОБА_8 КСП «Ніва» у користуванні ОСОБА_1 зазначена земельна ділянка 609 кв.м. ( т.3 а/с 58).

На місці придбаної для розібрання на будівельні матеріали будівлі складу ОСОБА_1 побудувала житловий будинок, без затвердженого проекту та без будь-якого дозволу компетентних органів. Вказане підтверджується: штампом Бюро технічної інвентаризації в технічному паспорті на домоволодіння ОСОБА_1 , де зазначено, що об`єкт побудовано самочинно; розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003р. №1610, де вказано, що ОСОБА_1 просить ввести в експлуатацію самовільно побудований будинок; листами Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 09.09.2003р. №1566/о та від 29.08.2003р. №697/об.

В 2003 році ОСОБА_3 подала заяву до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні згідно рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Овідіопольського району Одеської області від 12 березня 1991 року. За результатами розгляду вказаної заяви і було прийнято рішення 6-ї сесії XXIV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24.04.2003р. №147 про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,082 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

11.09.2003 року землевпорядниками ДП « Одеській науково-дослідний інститут землеустрою» було складено абрис польових вимірів земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3

Розпорядженням Київської районної адміністрації м. Одеси від 20.10.2003 року №1610 затверджено акт прийняття будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок, господарські будівлі і споруди.

На підставі даного розпорядження виконавчим комітетом Одеської міської ради 31.10.2003 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на будинок.

Згідно висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року ( т.4 а/с 39) земельна ділянка, яка має адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в межах накладення є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна: земельною ділянкою з кадастровим номером :40:026: 0025 яка належить ОСОБА_3 , при цьому площа накладення складає 88%. На земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на момент складання висновку знаходяться наступні споруди і будівлі: 1) літня кухня з прибудовою, площею забудови 59 кв.м; 2) надвірна будівля, площею забудови -28 кв.м.; 3) надвірна будівля, площею забудови - 19 кв.м.,; 4) вбиральня, площею забудови - 1 кв.м.; 5) навіс, площею забудови -78 кв.м.; 6) навіс, площею забудови - 9 кв.м.; 7) надвірна будівля, площею забудови - 23 кв. м. ( з яких 21,4 на земельній ділянці ОСОБА_3 ) ; 8) прибудова до житлового будинку, площею забудови - 18 кв.м ( 10,4 з яких на земельній ділянці ОСОБА_3 ) ; 9) житловий будинок, площею забудови - 126 кв.м ( з них 10 кв.м. на земельній ділянці ОСОБА_3 ). Будівлі, які розташовані в межах земельної ділянки ОСОБА_3 займають 235,8 кв.м, що становить 29% від загальної площі. При порівнянні наявних будівель і споруд з технічним паспортом від 06.03.2003 року, з`ясовано про те, що за цей час було добудовано: 1) прибудова до літньої кухні, 2) надвірна будівля, 30 надвірна будівля, 4) прибудова до житлового будинку, 5) надвірна будівля,7) навіс, 8) навіс. Ділянка по периметру огорожена фізичними огорожами (парканом), один вхід на земельну ділянку організовано через металеву хвіртку встановлену в воротах зі сторони тупикового проїзду а інший вхід через хвіртку встановлену з задньої межі огородження.

Відповідно до позовних вимог правовідносини, яки розглядаються в даної справі, пов`язані із здійсненням власником захисту свого права власності та усунення перешкод у користуванні власністю.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо захисту права власності шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження та свідоцтво про право власності , яки виникли до 2004 року, врегульовані Цивільним кодексом України від 18.07.1963 року №1540-VI ( далі ЦКУ), а правовідносини стосовно усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення прибудов та споруд Цивільним кодексом України,2003 року №435-VI ( далі ЦК).

Захист цивільних прав, у відповідності до вимог ч.1 ст. 6 ЦКУ здійснювався в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу,пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Статтею 71 ЦКУ визначалось, що загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено ( позовна давність), встановлюється у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення пава на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права ( ч.1 ст. 76 ЦКУ).

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.2 ст. 386 ЦК).

5. Обґрунтування мотивів рішення суду

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що позов ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003 року № 1610; визнання незаконним та скасування свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 96 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», видане на ім`я ОСОБА_1 31 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, що належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення незаконно збудованих ОСОБА_1 прибудов та споруд не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд погоджується і вважає доведеними у судовому засіданні аргументи сторони позивача, що у 1991 році ОСОБА_3 у відповідності до вимог існуючого на той час законодавства отримала у користування земельну ділянку на якої збудувала будинок літнього типу та вбиральню.

Одночасно суд вважає встановленими ті обставини, що з 1994 року ОСОБА_1 після придбання у власність частини сараю, який знаходився на суміжної із земельною ділянкою , переданої у користування ОСОБА_3 , ділянці почала самовільно будувати свій будинок та зайняла частково земельну ділянку ОСОБА_3

Скориставшись, що адреса земельної ділянки ОСОБА_3 і земельної ділянки на якої був розташований сарай мають різні поштові адреси у 1995 році ОСОБА_1 почала відкрито користуватись земельною ділянкою, частина якої співпадала із ділянкою ОСОБА_3 , та підтвердила своє користування під час складення схеми користування земельних ділянок КСП «Ніва».

Дані обставини стали можливими у зв`язку із відсутність фактичного користування своєю земельною ділянкою ОСОБА_3 , яка б в іншому випадку що у 1995 році під час складення відповідної схеми дізналась б про наявне спів падіння земельних ділянок.

Таким чином на 2003 рік більшість частини земельної ділянки ОСОБА_3 фактично знаходилось у користуванні ОСОБА_1 .

В свою чергу ОСОБА_3 як користувач земельної ділянки у 2003 році при здійсненні приватизації земельної ділянки , отримуючи дозволи суміжних землекористувачів ( в тому числі і ОСОБА_1 буди он якої знаходиться на межі ( а в подальшому і на території ) спірної земельної ділянки, та замовляючи абрис меж земельної ділянки не могла не дізнатись про порушення свого права на вільне користування своєї земельної ділянки.

Таким чином суд вважає, що право на захист свого порушеного права виникло ще у 2003 році.

Крім того, про існування порушеного права у вигляді наявного розпорядження Київської районної адміністрації одеської міської ради та свідоцтва про право власності на житловий будинок достеменно стало відомо позивачу у 2008 році, про що вона сама заявляє у позовної заяві. Посилання на остаточне розуміння порушення у 2013 році після ознайомлення із рішення суду не може вважатись моментом виникнення права на захист права, так як законодавець визначає не юридичне розуміння порушення права а саме момент виявлення самого порушення. Той факт, що позивач замість звернення до суду для захисту свого права звернулась до правоохоронних органів та чикала кінцевого вирішення спору по оскарженню рішення Київської районної адміністрації яким була скасовано власне розпорядження, не є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Порушення строку позовної давності у відповідності доч.4 ст. 267 ЦК є підставою для відмови у позові.

6.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

Враховуючи що у даному випадку у позовних вимогах було відмовлено підстав для стягнення судових витрат понесених позивачем немає.

З боку сторони відповідача до судових дебатів заяв про розподіл понесених судових витрат не надходило.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 ( паспорт НОМЕР_4 , виданий 11.05.2001 року, зазначене місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Одеської міської ради ( , місце реєстрації: 65026, м. Одеса, пл.. Думська, 1) Виконавчого комітету Одеської міської ради ( місце реєстрації: 65026, м. Одеса, пл.. Думська, 1) , Київської районної адміністрації Одеської міської ради ( , місце реєстрації: 65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9 ), ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) , третя особа ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.10.2003 року № 1610 «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 »; визнання незаконним та скасування свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А», загальною площею 96 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м., літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», видане на ім`я ОСОБА_1 31 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,082 га, що належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом знесення прибудову (площею 16,9 кв.м.) до літньої кухні літ. Б, яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року -35,1; надвірну будівлю, площею забудови 28 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,2; надвірну будівлю, площею забудови 19 кв. м., яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,5; навіс, площею забудови 78 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,7; навіс, площею забудови 9 кв. м., який не відображений в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображений умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,8; частину площею 21,4 кв. м. надвірної будівлі (загальна площа надвірної будівлі 23 кв.м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку № 56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року-35,3; частину площею 10,4 кв. м. прибудови до житлового будинку (загальна площа прибудови 18 кв. м.), яка не відображена в технічному паспорті на домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 06.03.2003 року та відображена умовно у висновку №56/19 судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019 року - 35,4; металеві ворота з хвірткою які знаходяться на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 672442 від 21 січня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки - :40:026:0025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне судове рішення складено 23.09.2019 року