Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 520/7845/16-ц

провадження № 61-27712св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси в складі судді Прохорова П.А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року в складі суддів: Черевка П.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позов мотивовано тим, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Іллічовою Н.А., та зареєстрований за № 13258. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 позику в розмірі 419 198 грн 64 коп., що за курсом Національного банку України на час укладення договору було еквівалентно 52 640 доларам США, та зобов`язались повернути отримані кошти до 26 вересня 2012 року, без сплати відсотків за користування позикою.

З метою забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань за вказаним вище договором позики 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 13259, за умовами якого позикодавцеві було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Також 03 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності № 5447 від 09 липня 2011 року, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Іллічовою Н.А., та зареєстрований за № 11257. За умовами указаного ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в розмірі 187673 грн 14 коп., що за курсом Національного банку України на час укладення договору було еквівалентно 23 520 доларам США, та зобов`язалась повернути отримані кошти до 03 травня 2012 року, без сплати відсотків за користування позикою.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним вище договором позики 03 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 11258, за умовами якого позикодавцеві було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

24 червня 2016 року з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо про те, що 23 травня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Янковською О.С. було посвідчено договори купівлі-продажу переданих у іпотеку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Жодних повідомлень, про намір ОСОБА_3 відчужити одержані в іпотеку квартири ОСОБА_1 не отримувала.

Указуючи на те, що при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 було порушено право ОСОБА_1 на пріоритетний викуп переданих у іпотеку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 через неповідомлення її про намір продажу указаних квартир, а також на те, що ціна зазначених квартир була визначена із порушенням вимог законодавства, що свідчить про відсутність згоди сторін щодо такої істотної умови договорів, позивач просила суд визнати договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 недійсними на підставі статті 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року у позові відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 09 вересня 2016 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорювані договори купівлі-продажу переданих в іпотеку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 були укладені у відповідності до положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» та при їх укладенні права позивача ОСОБА_1 порушені не були. За таких обставин підстави передбачені статтею 215 ЦК України для визнання указаних вище договорів недійсними відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову в позові, необ`єктивно і упереджено вирішили спір.

Зокрема скаржник указує на те, що ОСОБА_1 не було повідомлена про час та дату укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, у зв`язку з чим була позбавлена права на обговорення ціни продажу квартири.

Також у касаційній скарзі представник позивача зазначає, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 один із співвласників вказаної квартири - ОСОБА_5 , який передав в іпотеку належну йому 1/3 частину квартири, був померлим, відтак згідно із статтею 1270 ЦК України існувала заборона відчуження 1/3 частини квартири, що за життя належала ОСОБА_5

Доводи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2019 року й відкрито касаційне провадження й витребувано з Київського районного суду м. Одеси цивільну справу № 520/7845/16-ц.

У травні 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Іллічовою Н.А., та зареєстрований за № 13258.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 позику в розмірі 419 198 грн 64 коп., що за курсом Національного банку України на час укладення договору було еквівалентно 52 640 доларам США, та зобов`язались повернути отримані кошти до 26 вересня 2012 року, без сплати відсотків за користування позикою.

З метою забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань за вказаним вище договором позики 21 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 13259, за умовами якого позикодавцеві було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 м2.

Також 03 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності № 5447 від 09 липня 2011 року, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Іллічовою Н.А., та зареєстрований за № 11257. За умовами указаного ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в розмірі 187673 грн 14 коп., що за курсом Національного банку України на час укладення договору було еквівалентно 23 520 доларам США, та зобов`язалась повернути отримані кошти до 03 травня 2012 року, без сплати відсотків за користування позикою.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним вище договором позики 03 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 11258, за умовами якого позикодавцеві було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 33,6 м2.

Узятих на себе зобов`язань за договорами позики від 21 грудня 2010 року та від 03 листопада 2011 року, щодо повернення позики у визначені договорами строки позичальники не виконали. Вказані обставини сторонами не оспорювались.

Із наявних в матеріалах справи свідоцтв від 22 жовтня 2015 року, виданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Іллічовою Н.А., та зареєстрованих за №№ 6607,6608 вбачається, що на адресу боржників рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено відповідні заяви ОСОБА_3 від 14 листопада 2014 року, зареєстровані за №№ 6659,6660, які містили відомості щодо обставин та умов укладених між сторонами договорів позики від 21 грудня 2010 року й від 03 листопада 2011 року та наслідки невиконання позичальниками зобов`язань з повернення отриманої позики, а також попередження про те, що у випадку невиконання позичальниками протягом тридцяти днів основного зобов`язання позикодавець має право звернути стягнення на предмет іпотеки за договорами № 13259 від 21 грудня 2010 року та № 11258 від 03 листопада 2011 року, якими забезпечене належне виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення коштів, отриманих у позику.

Направлена ОСОБА_3 на адресу боржників заява від 14 листопада 2014 року зареєстрована за № 6659 отримана ОСОБА_1 й ОСОБА_5 18 листопада 2014 року та 02 грудня 2014 року відповідно. Заява від 14 листопада 2014 року зареєстрована за № 6660 отримана ОСОБА_1 18 листопада 2014 року.

29 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за умовою якого ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка була передана ОСОБА_3 в іпотеку на підставі договору №13259 від 21 грудня 2010 року. Вартість вказаної квартири була визначена відповідно до Звіту про оцінку майна № LO-151012-004, виготовленого фізичною особою - підприємцем, ОСОБА_7 , в розмірі 744 692 грн.

23 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за умовою якого ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 , яка була передана ОСОБА_3 в іпотеку на підставі договору № 11258 від 03 листопада 2011 року. Вартість вказаної квартири була визначена відповідно до Звіту про оцінку майна № LO-160520-001, виготовленого фізичною особою - підприємцем, ОСОБА_7 , в розмірі 520 000 грн.

Вказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яновською О.С. та зареєстровані у державному реєстрі у день їх укладення за №1011 та № 496 відповідно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року залишене без змін, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Питання про звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вирішено шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про Іпотеку».

Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про Іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Якщо договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Протягом тридцяти денного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

При цьому дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що оспорюванні договори купівлі-продажу переданих в іпотеку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 були укладені у відповідності до положень статті 38 Закону України «Про іпотеку», доказів того що внаслідок відчуження указаних квартир було порушено права ОСОБА_1 позивачем надано не було, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що передані в іпотеку квартири були відчужені іпотекодержателем без узгодження з іпотекодавцем ціни продажу предмета іпотеки, що позивача не було повідомлено про намір іпотекодержателя відчужити одержані в іпотеку квартири та що на час відчуження квартири АДРЕСА_1 її співвласник - ОСОБА_5 був померлим, внаслідок чого було порушено права його спадкоємців, у тому числі й позивача, зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства (власного тлумачення характеру спірних правовідносин). Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров