Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 363/4884/15-ц

провадження № 61-33398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Войнаренко Л. Ф. від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Лівінського С. В., Матвієнко Ю. О., від 06 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договору.

Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2012 року він отримав лист-повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк», з якого йому стало відомо про його кредитні зобов`язання перед банком за договором від 03 листопада

2006 року, начебто укладеного міжним та банком. Ознайомитись із текстом цього договору він зміг лише у Вишгородському районному суді Київської області у листопаді 2013 року, коли розглядалась справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. При ознайомленні із копією договору він з'ясував, що договір

не містить номера рахунку та номера платіжної картки. Вказував, що передбаченої цим договором платіжної картки як платіжного інструменту для розпорядження грошовими коштами на картковому рахунку він не отримував, кредитним коштами не користувався. Отже, банк не виконав істотних умов договору, не видав йому платіжну картку, а тому такий договір підлягає розірванню, а його зобов'язання за ним припиненню.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд: встановити факт невиконання ПАТ КБ «ПриватБанк» пунктів 1.2, 2.1 та 2.2 договору про відкриття карткового рахунку й обслуговування платіжної картки

від 03 листопада 2006 року; розірвати вказаний договір у зв`язку із невиконанням банком істотних умов договору з моменту укладення договору та припинити його зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за цим договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено

факт невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» пунктів 1.2, 2.1 та 2.2. договору

про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки

від 03 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Розірвано договір про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із невиконанням банком істотних умов договору з моменту укладення цього договору. Припинено зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «Приватбанк»

не виконало умови договору про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року, укладеного між ним та позивачем, а саме не видало ОСОБА_1 платіжну картку, що є підставою для розірвання договору та припинення зобов`язання за ним. При цьому суд вказав, що преюдиційним рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_1

на користь банку кредитну заборгованість за оспореним договором, обставини отримання позивачем платіжної картки не досліджувалося та не встановлювалося.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також вказав, що банком не надано доказів, які б підтверджували отримання позивачем платіжної картки та грошових коштів. При цьому апеляційний суд критично оцінив доводи банку про преюдиційність обставин отримання кредитних коштів та користування ними ОСОБА_1 , які встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2013 року, так як вказаним рішенням суду обставини отримання позивачем платіжної картки не досліджувалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Вишгородського районного суду Київської області.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили усіх обставин справи, не врахували, що преюдиційним рішенням Апеляційного суду Київської області

від 13 червня 2013 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку кредитну заборгованість за договором

від 03 листопада 2006 року у розмірі 52 142, 33 грн. Отже, вищевказане рішення суду, а також виписка по рахунку ОСОБА_1 свідчить про отримання останнім платіжної картки та грошових коштів. Крім того, суди не звернули уваги на те, що розірвання договору не припиняє зобов'язання боржника, у рамках якого боржник зобов'язаний повернути суму отриманих кредитних коштів, сплатити проценти та пеню за порушення строків повернення цих кредитних коштів, оскільки таке зобов'язання вважається припиненим не з моменту укладення угоди, а з моменту виконання позичальником усіх обов'язків перед кредитором, які складають зміст цього зобов'язання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав на касаційну скаргу заперечення,

в якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Посилання банку на преюдиційність обставин, які встановлені у судовому рішенні

про стягнення на користь банку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки цим судовим рішенням не досліджувалися обставини виконання банком свого обов'язку щодо видачі платіжного інструменту для розпорядження кредитними коштами - платіжної картки. Суди правомірно припинили зобов'язання за договором від 03 листопада 2006 року, оскільки встановили факт невиконання його умов обома сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки з кредитним лімітом «Фінансовий» на суму 15 тис. грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2013 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 15 листопада 2012 року та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року у розмірі 52 142, 33 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 171-173).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2013 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 15 листопада 2012 року та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року у розмірі 52 142, 33 грн.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, суд у зазначеному преюдиційному рішенні дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором від 03 листопада 2006 року належним чином не виконував, на вимогу банку не реагував, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої відповідає умовам договору та вимогам закону, а тому на підставі статей 526, 610, 1050, 1054 ЦК України стягнув її з ОСОБА_1 на користь банку.

Посилання ОСОБА_1 та судів попередніх інстанцій про те, що наведене вище рішення апеляційного суду не є преюдиційним, оскільки ним не встановлювалися і не досліджувалися обставини отримання позивачем платіжної картки, є безпідставними, так як апеляційний суд скасував рішення районного суду від 15 листопада 2012 року, яким і було зазначено, що банк не довів видачу платіжної картки і отримання ОСОБА_1 грошових коштів і, установивши та дослідивши ці обставини на підставі наданих банком доказів, апеляційний суд задовольнив позов банку.

Тобто, зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено законність та обґрунтованість вимог банку до ОСОБА_1 , перевірено та досліджено дійсність договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 03 листопада 2006 року, а також обставини щодо отримання та сплати кредитних коштів за вказаним договором. А тому таке рішення є преюдиційним.

Таким чином, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права (стаття 129 Конституції України) є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 липня

2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору відмовити.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець