_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2358/19
Провадження № 2-з/520/277/19
УХВАЛА

20.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової Н.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними, визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними, визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір №767/К купівлі-продажу майнових прав від 25 вересня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в частині передачі боргу по кредитному договору № 455-013/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року;

- визнати недійсним договір №б/н про відступлення прав за договором іпотеки від 25 вересня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в частині відступлення прав вимог за іпотечним договором №455-013/Z/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6918;

- скасувати рішення прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2 номер запису про право власності: 29303498 від 30.11.2018 року 12:41:16 щодо житлового будинку, обєкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, будинок 36;

- скасувати рішення прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2 номер запису про право власності: 29625306 від 04.12.2018 року 10:34:31 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.02.2019 року відкрито провадження по цивільній справі на підставі вказаної позовної заяви в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

До вирішення судом питання про відкриття провадження по справі, а саме 18 лютого 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту, а також встановлення заборони Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, вчиняти дії щодо входження, щодо наступних об'єктів нерухомого майна:житлового будинку, обєкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, будинок 36; земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1, посилається на те, що 30 листопада 2018 року та 04 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2 було ухвалено здійснити перереєстрацію права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»стосовно нерухомого майна:

- житлового будинку, обєкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, будинок 36;

- земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36.

Позивач будучи незгодною з підставами для такої перереєстрації права власності, а також з рішеннями прийнятими державним реєстратором, звернулась до суду з відповідним позовом.

Одночасно позивач стверджує, що існують обєктивні підстави вважати, що такі незаконні дії можуть стати наслідком відчуження зазначеного нерухомого майна іншим особам.

Зазначені обставини, дають підстави вважати про існування загрози можливого невиконання рішення суду, у звязку з чим позивач вважає за необхідне накласти арешт на вказане нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав, як позивача, а також ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документі вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно нерухомого майна, а саме:

- житлового будинку, обєкту житлової нерухомості, житловою площею 36,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, будинок 36;

- земельної ділянки, кадастровий номер 0:38:002:0051, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36.

З наданих до суду документів вбачається, що вказане нерухоме майно належало на праві власності ОСОБА_1 та було передано в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки №455-013/ZФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №6917.

25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №767/К купівлі-продажу майнових прав від 25 вересня 2018 року, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №455-013/Z/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1.

Тієї ж дати, 25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за іпотечним договором №455-013/Z/ФКВІП-08 від 09 липня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6918.

Також з наданої до суду Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №153624015 від 23 січня 2019 року, вбачається, що:

- 30 листопада 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2 здійснено державну перереєстрацію права власності нерухомого майна належного ОСОБА_1, на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а саме стосовно житлового будинку, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101;

- 04 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2 здійснено державну перереєстрацію права власності нерухомого майна належного ОСОБА_1, на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 36, кадастровий номер :38:002:0051, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

Позивач вважаючи вказані договору про відступлення прав вимоги і рішення державного реєстратора незаконними, вимушена звернутись до суду з відповідним позовом про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об'єктів нерухомого майна: житлового будинку, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101; земельної ділянки, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 36, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, є обґрунтованими, законними та співрозмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки спірні обєкти нерухомості до розгляду спору по суті можуть бути відчужені на користь третіх осіб, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Одночасно суд вважає необґрунтованими вимоги щодо встановлення заборони вчиняти будь-яким особам дії з проникнення до спірного нерухомого майна, оскільки таке питання є окремим вирішенням спору, який передбачений ЦК України, а також може порушити права та інтереси нинішнього власника спірного нерухомого майна, з урахуванням того, що на цей час незаконність виникнення права власності за відповідачем на вказане майно не визнана і не є встановленою.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрований на території України, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у звязку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/2358/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання правочинів недійсними, визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме:

- Накласти арешт на житловий будинок, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», .

- Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 36, кадастровий номер :38:002:0051, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», .

- Встановити заборону суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об'єкту нерухомого майна - житлового будинку, житловою площею 36,2 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 36, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

- Встановити заборону суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об'єкту нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,0634 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Довга, 36, кадастровий номер :38:002:0051, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Стягувачем за цією ухвалою є ОСОБА_1, паспорт серії КЕ 332573, виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 22.07.1996 року; РНОКПП НОМЕР_1.

Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.