Справа № 431/4019/17
Провадження № 22-ц/810/582/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів - Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу скарги ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області (суддя Колядов В.Ю.)

від 13 червня 2019 року

у справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач 1 Старобільська районна державна адміністрація Луганської області

відповідач 2 Старобільська загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 4

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, просила поновити її на роботі на посаді вчителя фізкультури Старобільської загальноосвітньої школи II-III ступенів № 4 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначила, що з 1984 року працювала вчителем фізичної культури Старобільської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4.

20 червня 2017 року наказом № 240-к начальника відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації її було звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на вчителя фізичної культури, порушенням п.п. 2,3, 3.1, 3.2, 3.4, 3.5, 3.8, 3.10, 3.14, 3.19, 6.1, 6.3, 6.9, посадової інструкції вчителя № 4; п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.9, 2.14, 2.16, 2.17, 4.2, 5.9 посадової інструкції учителя фізичної культури № 8; п.п. 1.2, 3.1.2 інструкції з охорони праці № 72 щодо проведення занять з фізичної культури.

Наказ про звільнення з займаної посади було винесено на підставі наказів про винесення догани за неналежне виконання службових обов`язкі від 22 червня 2016 року № 102-к та від 22 березня 2017 року № 87-ак.

Вважає незаконним своє звільнення, оскільки в наказах про застосування дисциплінарних стягнень не конкретизовані порушення трудової дисципліни, які вона, на думку адміністрації, допустила.

Також просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що вона більше двох місяців хворіла, тому не змогла своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 13 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю та пропуском строку звернення до суду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу

Позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити рішення про задоволення позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем не надано доказів того, які саме обов`язки вона не виконувала. Накази про застосування до неї дисциплінарних стягнень не мають посилань на конкретні обставини порушення нею трудових обов`язків. На думку позивачки, застосування до неї дисциплінарних стягнень є наслідком негативного ставлення до неї директора школи, яка упереджено ставиться до позивачки, хоча сама директор та інші вчителі бездоганно не виконують своїх обов`язків. В наказі про звільнення перелічені начебто допущені позивачкою порушення, за які їй вже були оголошені догани. Крім того, посадові інструкції, на порушення яких є посилання в наказах, втратили свою чинність, а нові не були розроблені та введені в дію. Перед звільненням позивачці не було надано достатньо часу для пояснень щодо обставин, викладеним в доповідній записці директора школи. Суд допустив порушення норм процесуального права при допиті свідків. Також посилається на те, що її незаконно було звільнено під час чергової відпустки, але адміністрацією школи був сфальсифікований наказ про відпустку позивачки, оскільки раніше видавався наказ про відпустку з 19 червня 2017 року, а суду наданий наказ про відпустку з 26 червня 2017 року. Суд допустив необ`єктивність у розгляді справи та не взяв до уваги всі обставини, які мають значення для вирішення справи.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі Старобільська загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 4 та Старобільська районна державна адміністрація Луганської області просять залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що процедура звільнення позивачки була дотримана, а суду були надані достатні докази про систематичне невиконання позивачкою трудових обов`язків.

Стислий виклад встановлених судом першої інстанції

фактичних обставин справи

Позивачка ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя фізичної культури Старобільської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 4, яка входить до структури відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації Луганської області.

За період з 2016 року по 20 червня 2017 року стосовно ОСОБА_1 дирекцією школи та відділом освіти Старобільської районної державної адміністрації неодноразово проводилися службові перевірки за скаргами учнів та їх батьків щодо неналежного виконання вчителем фізичної культури ОСОБА_1 своїх обов`язків, травмування учнів під час проведення занять фізичної культури, недотримання вчителем фізичної культури критеріїв оцінювання навчальних досягнень, заниження оцінок, а також порушенням посадових інструкцій та вказівок до ведення класних журналів.

За результатами цих перевірок до ОСОБА_1 застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган та звільнення

Наказом начальника відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації від 22 червня 2016 року №102-к ОСОБА_1 було оголошено догану за недотримання вчителем фізичної культури критеріїв оцінювання навчальних досягнень, заниження оцінок, а також порушенням п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.7, 3.8, 3.10, 3.14, 3.19, 5.1 посадової інструкції вчителя № 4 та п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.9, 2.14, 2.16, 2.17 посадової інструкції вчителя фізичної культури № 8 та вказівок до ведення класних журналів. Порушення трудової дисципліни полягало у тому, що вчитель фізичної культури ОСОБА_1 25 квітня 2016 року в журналі учнів 9-В класу виставила оцінки дві по двадцять балів, дев`ять виправила на два, учениці ОСОБА_2 виставила «н», хоча та була присутня на занятті. Станом на 05 травня 2016 року вчителем фізичної культури ОСОБА_1 не надано на затвердження календарно-тематичне планування, яке необхідно було затвердити 21 квітня 2016 року.

Наказом начальника відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року № 87-к ОСОБА_1 було оголошено догану за систематичне недотримання вимог до ведення ділової документації вчителем фізичної культури, а також порушення пункту 3.10, 3.14, 5.2, 6.9 посадової інструкції учителя № 4 та п.п. 2.6, 4.2, 5.9 посадової інструкції учителя фізичної культури № 8 та вказівок до ведення класних журналів. Порушення трудової дисципліни полягало у тому, що вчитель фізичної культури ОСОБА_1 систематично порушує посадову інструкцію учителя (п.п. 3.10, 6.9), вказівки до ведення класного журналу, інструкцію щодо ведення класного журналу.

З вказаними наказами ОСОБА_1 була ознайомлена, але не оскаржила їх.

Наказом начальника відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації від 20 червня 2017 року № 240-к ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади згідно з п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне недотримання вимог до ведення ділової документації вчителем фізичної культури, порушення посадової інструкції вчителя № 4, порушення посадової інструкції вчителя фізичної культури № 8, порушення інструкції з охорони праці № 72 щодо проведення занять із фізичної культури.

Підставами для звільнення стали доповідна записка директора школи від 25 травня 2017 року № 130; клопотання адміністрації школи та ради школи від 25 травня 2017 року № 133; акти відділу освіти Старобільськоїрайонної державної адміністрації від 13 червня 2017 року та від 15 червня 2017 року.

З наказом про звільнення ОСОБА_1 була ознайомлена. З нею був проведений розрахунок при звільненні та видано трудову книжку.

Висновки суду першої інстанції

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка неодноразово допускала порушення трудової дисципліни, тому вона обґрунтовано звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором.

Суд першої інстанції вважав правомірним звільнення позивачки на підставі п.3. ч.І ст. 40 КЗпП України, оскільки накази про оголошення доган не були оскаржені і були чинними, а крім того, позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції вважає частково помилковими висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Перш за все, суд дійшов висновків, які суперечать один одному: про те, що позивачка пропустила строк звернення до суду та про те, що позов є недоведеним.

Якщо право позивача не було порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, а не з підстав пропуску строку звернення до суду. І лише якщо буде встановлено, що право дійсно порушене, але строк звернення до суду сплив, суд відмовляє в позові за відсутності поважних причин пропущення строку, наведених позивачем.

Крім того, посилаючись на чинність наказів про оголошення доган, суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 25 червня 2018 року у справі № 714/395/17, в якій зазначено, що в разі оскарження до суду наказу про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП (систематичне невиконання працівником трудових обов`язків), суд зобов`язании? перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи було оскаржено окремо кожен наказ в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення є підставою для звільнення працівника відповідно до згаданого пункту.

Також суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 344/9143/17, в якій зазначено, що згідно з роз`ясненнями, наведеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 працівника може бути звільнено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП лише за проступок на роботі, учинении? після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У п. 22 постанови роз`яснено, що в справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудовоі? дисципліни, суди повинні з`ясовувати, у чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи власник або уповноважении? ним орган дотримується передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень (зокрема, чи не закінчився установлении? для цього строк), чи за цеи? проступок уже було застосовано дисциплінарне стягнення, чи враховано під час звільнення ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини і попередню роботу працівника.

Суд першої інстанції в своєму рішенні не вказав, у чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення позивачеки після застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді доган, тобто в період з 22 березня 2017 року до 20 червня 2017 року, а також не встановив, чи не сплинув строк для застосування дисициплінарного стягнення у вигляді догани.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна норма передбачена й у частині другій статті 149 КЗпП України, згідно якої за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13 травня 1999 року № 651-XIV в редакції, чинній на день звільнення позивачки з роботи визначено, що призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу.

Таким чином, дисциплінарні стягнення були накладені на позивачку уповноваженим на це органом.

Судом встановлено, що позивачку було притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган 25 квітня 2016 року та 22 березня 2017 року, а 20 червня 2017 року позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Підставою для звільнення, як зазначено в наказі стали допущені позивачкою порушення, за які їй раніше оголошувались догани (за недотримання критеріїв оцінювання навчальних досягнень, заниження оцінок, а також порушенням п.п. 3.1, 3.2, 3.4, 3.7, 3.8, 3.10, 3.14, 3.19, 5.1 посадової інструкції вчителя № 4 та п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.9, 2.14, 2.16, 2.17 посадової інструкції № 8 вчителя фізичної та вказівок до ведення класних журналів.), а також нове порушення у вигляді недотримання інструкції з охорони праці № 72 під час проведення занять із фізичної культури.

В наказі про звільнення не зазначено, в чому конкретно полягає допущене позивакою порушення, але обставини порушення викладені в доповідній записці директора школи від 25 травня 2017 року № 130 (том 1 аркуш 95).

В доповідній записці йдеться про наступні порушення:

про травмування з вини позивачки учнів на уроках фізичної культури 21 березня, 23 березня, 15 травня 2017 року;

про не вихід позивачки на роботу 16 травня 2017 року без попередження, хоча за розкладом вона мала проводити уроки фізкультури;

про аналогнічний випадок не виходу на роботу, що стався 20 лютого 2017 року;

про систематичне недотримання вимог щодо ведення класних журналів, які мали місце після оголошення догани станом на 18 травня 2017 року.

Застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було здійснено після спливу визначеного законом строку.

Частина перша статті 148 КЗпП України імперативно визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до вимог вказаної норми права за кожне з перелічених в доповідній записці порушень дисциплінарне стягнення мало бути накладено протягом місяця, тобто не пізніше 21 квітня, 23 квітня, 15 червня, 16 червня, 20 березня, 18 червня 2017 року відповідно.

Проте, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване 20 червня 2017 року, тобто після спливу встановленого законом строку, який за жодних обставин не підлягає продовженню, тому звільнення позивачки є незаконним.

У такому випадку висновок суду першої інстанції інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку недоведеність позовних вимог є помилковим, та підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду є правильним, оскільки відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На відміну від інших трудових спорів місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Оскільки наказ про звільнення позивачці не видавався, а був тільки оголошений, перебіг строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі обчислюється з дня видачі трудової книжки.

Трудову книжку позивачка отримала 22 червня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи (том 2 аркуш 257) та визнається позивачкою, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Таким чином, строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі розпочався 22 червня 2017 року та сплинув 22 липня 2017 року, але до суду з позовом позивачка звернулась 05 вересня 2017 року.

В обґрунтування причин пропуску строку позивачка посилається на стан здоров`я, який перешкоджав їй своєчасно звернутись до суду.

На підтвердження цих доводів позивачкою надана медична довідка про те, що з 01 по 04 вересня 2017 року вона амбулаторно лікувалась у лікаря-стоматолога (том 1 аркуш 52).

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив зазначену довідку як доказ поважності причин пропуску строку, оскільки вказаний період знаходиться поза межами звернення позивачки до суду з цим позовом.

Також на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачкою була надана копія медичної карти амбулаторного хворого (том 1 аркуш 54,55), яка також обґрунтовано не прийнята до уваги судом першої інстанції як доказ поважності причин пропуску строку.

З медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що 30 червня 2017 року позивачка відвідала лікаря-психіатра для підтвердження того, що вона не перебуває на диспансерному обліку, що не є доказом неможливості за станом здоров`я звернутись до суду в період з 22 червня по 22 липня 2017 року.

Також з медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що 08 вересня 2017 року позивачка була оглянута лікарем-травматологом, тобто ця подія мала місце після спливу строку звернення до суду.

Таким чином, вказані позивачкою причини пропуску строку не є такими, що об`єктивно унеможливлювали звернення до суду протягом місяця після отримання трудової книжки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повному обсязі не відповідає, у зв`язку з чим підлягає зміні в частині мотивів, які стали підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для зміни рішення є, зокрема: неповнота з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Луганський апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, виключивши посилання на недоведеність позову та законність звільнення позивачки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права частково прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення трудового спору про поновлення на роботі, тому суд апеляційної інстанції не надає їм оцінки з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 375,376, 381-384, 388-391 Цивільного процесуального кодексу України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 червня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата виготовлення повного тексту постанови 20 вересня 2019 року.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.В.Єрмаков

А.В.Яресько