Апеляційне провадження №22-ц/824/1021/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

Він є власником квартири АДРЕСА_1 17 жовтня 2016 року з вини відповідачів - власників квартири НОМЕР_1, розташованої поверхом вище, сталося залиття його власної квартири, а саме житлової кімнати та кухні. Згідно з актом обстеження, складеним комісією житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло» від 01.12.2016 року, залиття сталося з вини мешканців квартири НОМЕР_1, причиною залиття зазначено розрив гнучкого шлангу до труб ХВП.

Згідно з висновком №42/17 про оцінку матеріального збитку, вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення квартири, складає 16 631,00 грн., яку відповідачі добровільно відшкодувати не бажають. Крім цього позивачем було сплачено 1500,00 за складання висновку щодо матеріального збитку. Також йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 3 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 131,00 грн. матеріальної шкоди, 1500,00 грн. моральної шкоди. Також з ОСОБА_1 стягнуто 1280,00 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 26.09.2018 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказав на те, що судом помилково визнано встановленою ту обставину, що саме з вини відповідача сталося залиття квартири поверхом нижче, оскільки дійсна причина залиття встановлена не була, докази, подані відповідачем, не оцінені належним чином, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Вважає, що належним відповідачем у даній справі є організація, яка не належним чином обслуговує будинок АДРЕСА_1

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, таким, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Зазначив, що документи, подані разом з апеляційною скаргою, не були прийняті раніше судом першої інстанції, оскільки відповідачем були порушені правила подання доказів. Окрім того, з поданого відповідачем акту від 21.09.2017 року неможливістю встановити його належність до події, що сталася майже за рік до його складання, а саме 17.10.2016 року. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року - без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому вказана норма встановлює підставу для звільнення завдавача шкоди від обов'язку її відшкодування, а саме, якщо він доведе, що шкоду завдано не з його вини.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження обставин, які обґрунтовують позицію позивача, щодо залиття його квартири саме з вини відповідача та розміру спричиненого таким залиттям збитку, позивачем було надано до суду ряд доказів, зокрема акт про залиття, складений 01.12.2016 року ЖЕД «Печерськжитло» та звіт №42/17 про розмір завданої позивачеві шкоди, які були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції. Саме на підставі таких доказів суд першої інстанції й прийшов до обґрунтованого висновку по суті позовних вимог, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Відповідач не заперечував факт залиття квартири, а лише вказував на невідповідність причин такого залиття. В той же час належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача та відповідного доведення своєї позиції до суду у відповідності до встановленої законом процедури не представив. За таких умов суд прийшов до висновку про доведення обставин на які має посилання позивач.

Не було доведено обґрунтованості позиції апелянта й в ході апеляційного перегляду справи. При цьому колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією відповідача щодо того, що залиття сталося з вини організації, яка обслуговує будинок, на підтвердження чого апелянт посилався на наявний в матеріалах справи договір про надання послуг, укладений з організацією, що обслуговує будинок, заяви, адресовані тій же організації, а також надав фото встановленого ремонтного хомута на трубі опалення.

Як пояснив відповідач, 17.10.2016 року дійсно сталося залиття його квартири та квартири позивача, але причиною залиття став прорив труби нижнього відгалуження від стояка до опалювального прибору (батареї опалення). За таких умов вважає, що відповідати за залиття має організація, що обслуговує систему опалення будинку. В той же час належних доказів щодо того, що залиття квартири позивача сталося саме через прорив такої труби опалення відповідачем представлено не було, оскільки наданий ним акт було складено майже через рік після залиття квартири та не містить прив'язки до залиття квартири позивача. Окрім того, навіть за умови прийняття позиції відповідача що спірне залиття сталося саме у зв'язку з вказаним ним проривом труби системи опалення, представлені ним же самим докази вказують на те, що такий прорив стався в зоні відповідальності відповідача. Зокрема, відповідно до вищевказаного акту та наданих фото, місцем розташування прориву є труба нижнього відгалуження від стояка до батареї опалювання. При цьому в п. 22 договору про надання послуг з централізованого опалення зазначено, що точкою розподілу в системі централізованого опалення, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, відтак й перехід відповідальності, є відгалуження від стояків у межах квартири. За таких умов прорив, про який зазначає відповідач, стався в зоні відповідальності апелянта. Таким чином вищевказані посилання апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції щодо залиття квартири позивача саме з вини відповідача.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку по суті спору, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько