Справа № 303/991/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря : Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року, ухваленого суддею Кость В.В., повний текст рішення складено 23.11.2018 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку, загальною площею 145,40 кв.м., який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, право власності на який ним було набуто на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2017 року, укладеного між ним та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І.В. і зареєстрований в реєстрі за №421.

Відповідно до п.7 договору продаж зазначеного житлового будинку за домовленістю сторін вчинено у розмірі 72 639,00 грн., які покупець повністю оплатив продавцю до підписання договору.

У зв»язку із цим, приватним нотаріусом Овчинніковою І.В. було прийнято рішення №36895348 від 04.09.2017 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок.

За наведених обставин позивач вважає, що він є добросовісним набувачем, так як набув право власності відповідно до закону та відповідно до укладеного в передбаченому законом порядку договору купівлі-продажу житлового будинку.

Однак, 20 лютого 2018 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, йому стало відомо про те, що спірне майно вибуло з його власності і станом на сьогодні зареєстроване за ОСОБА_2.

Як слідує з цієї довідки, право власності зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі документів, що видані пізніше, аніж укладений позивачем договір купівлі-продажу, а саме : декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 09.10.2017 року, виданої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, довідки про присвоєння поштової адреси, серія та номер 743, виданої 19.09.2017 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, а також технічного паспорту.

На підставі зазначених документів приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39755126 від 19.02.2018 року.

Позивач вважає, що така державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 приватним нотаріусом Балаж М.В. проведена з порушенням вимог закону, оскільки власником цього майна є позивач, право власності на яке не визнається та заперечується відповідачем ОСОБА_2, а тому потребує захисту та підтвердження згідно ст.41 Конституції України, статей 321, 392 ЦК України.

Посилаючись на наведене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач ОСОБА_3 просив :

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 шляхом його передачі ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на цей житловий будинок;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39755126 від 19.02.2018 року, та скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер запису про право власності НОМЕР_2 від 19.02.2018 року.

Судові витрати покласти на відповідачів.

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона згідно договору дарування земельної ділянки від 04.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І.О., є власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3. На цій земельній ділянці нею побудовано житловий будинок та господарські споруди, що стверджує декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, який зареєстрований в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 09.10.2017 року №ЗК 80.

Вважає, що здійснивши будівництво житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 вона є законним власником цього майна, право власності на яке набула відповідно до статті 331 ЦК України.

26 січня 2018 року, в ході реєстрації за собою права власності на житловий будинок, після отримання інформаційної довідки з реєстру, їй стало відомо про те, що на вказаній земельній ділянці було зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6, який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2017 року відчужив дане майно на користь ОСОБА_3 З цього приводу вона звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірного майна, за результатами розгляду якої наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року було скасовано рішення приватного нотаріуса Селехман О.А. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_6 від 29.08.2017 року №36808054 та прийняте приватним нотаріусом Овчинніковою І.В. рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 від 04.09.2017 року №36895348, на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2017 року.

Також вказувала на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року - відмовлено.

Вважає, що скасування рішення приватного нотаріуса Селехман О.А. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_6 від 29.08.2017 року 36808054 вказує на те, що укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2017 року, останній не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки не був власником цього майна, а тому відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України цей договір підлягає визнанню недійсним.

Вказує на те, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Тому з метою відновлення її порушених прав спірний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Також зазначала, що укладення спірного договору могло позбавити її права власності на землю, оскільки відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. Тобто зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просила суд поновити їй пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до суду із зустрічною позовною заявою. Визнати недійсним та скасувати з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою І.В., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, яким відчужено житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 7 серпня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку - об'єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, про визнання права власності на нерухоме майно, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення в частині відмови їй у задоволенні зустрічного позову, як постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити. Вказує на те, що відмовляючи їй у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що нею невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки належним способом захисту порушеного права є вимога про витребування майна, а не визнання недійсним правочину в якому вона не є стороною. Проте, погодитись з таким висновком суду вона не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням закону, так як оспорюваний договір купівлі-продажу нерухомого майна зачіпає її інтереси в частині володіння та користування належним їй майном, а тому вона вправі оскаржувати спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.2017 року. Крім цього, чинність оспорюваного договору дала можливість покупцю ОСОБА_3 звернутись до суду з позовом про визнання права власності на належний їй житловий будинок, що також вказує на обрання нею належного способу захисту порушеного права. Доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсним оспорюваного договору аналогічні доводам, які містяться у зустрічній позовній заяві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови йому в задоволенні позову, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Вказує на те, що суд помилково дійшов висновку про те, що його право власності на спірний житловий будинок припинилося, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.346 ЦК України, за яких право власності припиняється; - що право власності на спірне нерухоме майно він набув на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, з подальшою реєстрацією прав на це нерухоме майно. Зазначав, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абз.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. При цьому, відсутність реєстрації права власності, а не відсутність безпосередньо такого права відповідно до вищевказаного Закону не зумовлює позбавлення особи права користування та володіння належним їй на праві власності майном. Окрім цього, суд помилково дійшов висновку, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки ОСОБА_6 не мав права на відчуження будинку. Цей висновок спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема щодо будівництва спірного житлового будинку саме ОСОБА_6 у період з 2010 по 2013 роки, і відповідно належності цього будинку саме йому, а не ОСОБА_2, яка його будівництво не здійснювала; що 29.08.2017 року ОСОБА_6 було здійснено державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок. А тому, навіть якби й були підстави вважати, що ОСОБА_6 не мав права відчужувати будинок з якихось формальних підстав, то ОСОБА_3 добросовісно придбав цей будинок, сплатив за нього погоджену ціну й належним чином прийняв його у власність. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 право власності на спірний будинок зареєструвала пізніше, і не визнає його право власності на цей будинок, який ним був придбаний раніше на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який є чинним, просив його позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 просить залишити його апеляційну скаргу без задоволення. Вказує на те, що вона є власником земельної ділянки на якій нею був побудований житловий будинок. ОСОБА_3 не є власником спірного нерухомого майна, а тому не вправі заявляти вимоги про визнання за ним права власності на це майно. Також ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки спірний житловий будинок вибув з її власності в незаконний спосіб, всупереч її волі, як власника майна, а тому ОСОБА_3 не являється добросовісним набувачем спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить залишити її апеляційну скаргу без задоволення. Вказує на те, що ОСОБА_2 взагалі не має права ставити будь-які вимоги щодо дійсності оспорюваного договору купівлі-продажу будинку, оскільки даний будинок був побудований ОСОБА_6, а тому він і був законним власником будинку на момент укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 04.09.2017 року. Також на момент укладення договору купівлі-продажу ніяких спорів між позивачем та відповідачем не виникало, а наказу Міністерства юстиції України щодо скасування реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_6 взагалі не існувало, тобто жодних перешкод для укладення договору не було. Вважає, що спірний договір було укладено з додержанням вимог закону, а тому скасування такого договору суперечить закону.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - Ламбрух О.С. апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив залишити без задоволення.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і ОСОБА_11 апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримали, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили залишити без задоволення.

Сторони та інші учасники справи у судове засідання не з»явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що зі скасуванням державної реєстрації права власності на будинок на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.02.2018 року, ОСОБА_3 втратив право власності на майно, яке було придбано ним за договором купівлі-продажу у ОСОБА_6 04.09.2017 року. А тому, внаслідок скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 та реєстрацією таких прав на будинок за ОСОБА_2, не підлягає задоволенню вимога про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, а також про визнання права власності на нього згідно ст.392 ЦК України. Відмовляючи у вимозі про скасування рішення приватного нотаріуса Балаж М.В. про проведення державної реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_2, суд виходив із того, що це питання може бути ініційовано ОСОБА_6, а не ОСОБА_3, якому ОСОБА_6 таких повноважень не ініціював, оскільки будь-якої участі ОСОБА_3 у будівництві спірного майна не приймав, він може доводити лише обставини щодо набуття ним права власності на будинок за договором та ставити питання про неправомірність скасування державної реєстрації права власності за ним самим, а не ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач за зустрічним позовом не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна і вимогу про повернення майна з чужого незаконного володіння вона не заявляла, то нею невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального й процесуального права, за таких обставин.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №421, ОСОБА_3 купив житловий будинок, загальною площею 145,40 кв.м., який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Відповідно до п.7 договору продаж зазначеного житлового будинку за домовленістю сторін вчинено у розмірі 72 639,00 грн., які покупець повністю оплатив продавцю до підписання договору (т.1 а.с.11-14).

На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом Овчинніковою І.В. було прийнято рішення №36895348 від 04.09.2017 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок (т.1 а.с.15).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором, згідно статті 334 ЦК України, виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже з наведеного слідує, що право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_3 набуто у встановленому законом порядку, а саме на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.2017 року, з подальшою державною реєстрацію за ним права власності на це нерухоме майно.

Однак, наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 від 29.08.2017 року №36808054, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехманом О.А., та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 від 04.09.2017 року №36895348, прийняте приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І.В. (т.1 а.с.68).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 20.02.2018 року, право власності на спірне майно 19.02.2018 року було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39755126 від 19.02.2018 року приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В.(т.1 а.с.16-17).

Підставою виникнення права власності у інформаційній довідці зазначено : декларація про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер ЗК 80 від 09.10.2017 року, видана Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області; довідка про присвоєння поштової адреси, серія та номер 743, видана 19.09.2017 року Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що спірне нерухоме майно було побудовано нею у 2017 році, на підтвердження чого надала : - нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована у АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, згідно якого ОСОБА_12 подарував своїй матері ОСОБА_2 04.07.2017 року вказану земельну ділянку (т.1 а.с.53-56); - будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та господарських будівель АДРЕСА_2, виданий 12.07.2017 року відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Мукачівської райдержадміністрації замовнику ОСОБА_2 (т.1 а.с.69-73); - повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта ЗК 00, видане 19.07.2017 року замовнику ОСОБА_2 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області (т.3 а.с.31-32); - технічний паспорт на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений 15.09.2019 року Мукачівським районним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ТОВ «Зодчій і К» на ім»я ОСОБА_2 (т.3 а.с. 33-38); - декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, видану 09.10.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області замовнику ОСОБА_2 (т.3 а.с.39-41).

Отже, наданими документами ОСОБА_2 стверджує, що саме вона у період з 19.07.2017 року (повідомлення про початок виконання будівельних робіт) по 09.10.2017 року (видано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта) побудувала спірний житловий будинок (тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, який, як ствердили представники сторін в суді апеляційної інстанції, було розірвано у 2016 році), а тому вона є законним власником цього новоствореного майна.

Однак, твердження ОСОБА_2 про факт будівництва спірного будинку саме нею у 2017 році спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема висновком судового експерта ОСОБА_13 №357/08-18 від 23 серпня 2018 року, яким встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1, не могли бути збудовані в період з 19.07.2017 року по 09.10.2017 року, оскільки для їх будівництва необхідно не менше 2,5 років і це за умови забезпечення належної безперебійної організації виконання робіт і своєчасного та повного забезпечення будівництва об'єкту матеріалами, трудовими і іншими ресурсами.

Також висновком встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1, згідно наданих для проведення експертизи документів, почали будуватися у 2010 році та були завершені у 2013 році (т.2 а.с.166-179).

Аналогічний висновок надано судовим експертом ОСОБА_14 за №0008/2018 від 14.08.2018 року, який також ствердив, що житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1, були збудовані в період з 2010 по 2013 роки та завершені будівництвом в 2013 році (т.2 а.с.117-121).

Зазначені висновки узгоджуються і з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема щодо періоду будівництва спірного житлового будинку, а також щодо факту його будівництва не ОСОБА_2, а її колишнім чоловіком ОСОБА_6 на земельній ділянці, що належала йому на праві приватної власності, що стверджується :

- повідомленням про початок будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл від 28.06.2010 року поданим ОСОБА_6 (т.1 а.с.117);

- декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК у Закарпатській області 19.04.2013 року №ЗК 79 (т.1 а.с.118-124);

- довідкою виконавчого комітету Верхньовизницької сільської ради від 11 квітня 2018 року №392, з якої слідує, що вказаний будинок був побудований ОСОБА_6 в період 2010-2013 років на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_3, яка також належала йому на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_4 від 20.05.2005 року. Відомостей про здійснення будівельних робіт ОСОБА_2 у 2017 році за вищевказаною адресою не має, оскільки візуально після 2013 року будівництво чи істотне перепланування вказаного будинку не здійснювалося (т.1 а.с.125);

- довідкою №2 від 02.03.2018 року про спожиту та оплачену послугу електропостачання за період з 01.01.2013 року по 01.04.2018 року ОСОБА_6 (т.1 а.с.127);

- нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_15 від 04.04.2018 року, в який він ствердив, що ним у 2010 році було здійснено будівельно-монтажні роботи щодо зведення двоповерхового житлового будинку площею 145,40 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_6 (т.1 а.с.126);

- заявами ОСОБА_16 і ОСОБА_17 від 12.04.2018 року, посвідченими секретарем Верхньовизницької сільської ради, в яких вони вказують на те, що їхній будинок АДРЕСА_2, який, як їм відомо, був побудований ОСОБА_6 Починаючи з 2013 року ОСОБА_6 та близькі йому люди постійно приїздили на відпочинок та періодично проживали в цьому будинку (т.1 а.с.162-163). Аналогічні свідчення у заявах від 12.04.2018 року, посвідчених секретарем Верхньовизницької сільської ради, дали ОСОБА_18 та ОСОБА_19 - які проживають у будинку АДРЕСА_3, ОСОБА_20 - яка проживає у будинку АДРЕСА_4, ОСОБА_21 - яка проживає у будинку АДРЕСА_5 та ОСОБА_22 - яка проживає у будинку АДРЕСА_6, а саме які проживають по сусідству з будинком АДРЕСА_1 (т.1 а.с.164-168).

- заявою ОСОБА_23 від 17.04.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Кравченко О.І, в якій він ствердив, що у 2011 році виконував роботи з обшивки декоративними елементами балконів житлового будинку АДРЕСА_1. Окрім цього, у 2012 році на прилеглій до будинку території він побудував альтанку, а також проклав дерев»яний місток через річку, що протікає поруч з будинком. Замовником виконаних ним робіт був ОСОБА_6 (т.1 а.с.172);

- заявою ОСОБА_25 від 18.04.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Кравченко О.І., в якій він ствердив, що у 2011 році виконував оздоблювальні роботи фундаменту житлового будинку АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_6 Пізніше, у 2014 році, він виконував роботи з викладання плитки для підлоги у цьому житловому будинку на замовлення ОСОБА_6 Станом на 2014 рік вказаний житловий будинок був обладнаний всіма необхідними комунікаціями, був повністю готовий до експлуатації та повноцінного проживання в ньому (т.1 а.с.173);

- заявою ОСОБА_26 від 18.04.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В., в якій він ствердив, що у 2010 році виконував роботи з будівництва фундаменту житлового будинку АДРЕСА_1. В період 2010-2011 років виконував роботи з прокладання та підведення системи каналізації у вказаному житловому будинку. Також в цей період виконував роботи з чистки та підготовки до фарбування брусу на вказаному житловому будинку. Всі роботи ним виконувалися на замовлення ОСОБА_6 (т.1 а.с.174).

У суді першої інстанції допитані в якості свідків ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_23, ОСОБА_25 дали аналогічні покази тим, які містяться у поданих ними заявах.

Отже, з вищенаведеного слідує, що ОСОБА_2 не здійснювала будівництво спірного житлового будинку у період з 19.07.2017 року (повідомлення про початок виконання будівельних робіт) по 09.10.2017 року (видано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта), оскільки у цей період 04.09.2017 року зазначений житловий будинок був проданий його власником ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_3, який право власності на нього набув в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 не здійснювала будівництво спірного житлового будинку, а тому право власності на це нерухоме майно відповідно до статті 331 ЦК України набула неправомірно.

Таким чином, належними, допустимими та достовірними доказами, які суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, та які мають значення для правильного вирішення спору в цій справі, встановлено, що вказаний житловий будинок був побудований не ОСОБА_2, а ОСОБА_6, який на час будівництва спірного будинку був також і власником земельної ділянки, на якій він розташований, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №010843 від 20.05.2005 року площею 0,1500 га, яку згодом подарував своєму синові ОСОБА_12, що стверджується нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки від 08.07.2016 року (т.1 а.с.50-52, 65-66). А 04.07.2017 року ОСОБА_12 подарував цю земельну ділянку своїй матері ОСОБА_2 (т.1 а.с.53-56).

Посилання представника ОСОБА_2 адвоката Ламбрух О.С. на те, що придбана ОСОБА_2 земельна ділянка на час її дарування 04.07.2017 року була вільна від будь-яких забудов (п.11 договору дарування), не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.

Враховуючи, що право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_3 було набуте раніше (04.09.2017 року), аніж ОСОБА_2 (19.02.2018 року), тому остання на час набуття ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок, який вже був закінчений будівництвом, не була власником цього будинку, який за її твердженням, вона у цей період будувала, а тому такий не міг вибути з її власності всупереч її волі як власника майна.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 право власності на спірний житловий будинок набув раніше і в установленому законом порядку, право власності на який не визнається і оспорюється ОСОБА_2, тому ОСОБА_3 вправі оспорювати факт здійснення ОСОБА_2 будівництва спірного житлового будинку, будівництво якого, як стверджує ОСОБА_2 вона здійснювала саме в період укладення договору купівлі-продажу цього будинку від 04.09.2017 року, що спростовується доказами, які містяться у матеріалах справи, право власності на який ОСОБА_3 не втратив, оскільки наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року, який оспорюється ним в суді, скасовано лише державну реєстрацію права власності ОСОБА_3, а не його право власності на це нерухоме майно, як помилково вважав суд першої інстанції. А тому ОСОБА_3, як власник спірного майна, має право на захист свого порушеного права в установленому законом порядку.

Отже встановивши, що ОСОБА_2 не здійснювала будівництво житлового будинку, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 у період з 19.07.2017 року по 09.10.2017 року, а проведена за нею реєстрація права власності на спірне не рухоме майно беззаперечно не стверджує факт створення (будівництва) цього майна нею і відповідно набуття права власності на нього у встановленому законом порядку (статті 331 ЦК України), а тому її права спірним договором купівлі-продажу цього нерухомого майна порушені не були.

Окрім цього, посилання ОСОБА_2 у зустрічній заяві на те, що укладення спірного договору могло позбавити її права власності на землю, оскільки відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, не заслуговують на увагу, оскільки чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено захист цивільних прав в майбутньому. А тому апеляційний суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог щодо порушення її прав спірним договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Враховуючи, що право власності позивачем ОСОБА_3 на житловий будинок який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, було набуто на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2017 року, укладеного між ним та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №421, який є чинним, відповідно до п.7 якого продаж зазначеного житлового будинку за домовленістю сторін було вчинено у розмірі 72 639,00 грн., які покупець повністю оплатив продавцю до підписання договору, у зв'язку з чим приватним нотаріусом Овчинніковою І.В. було прийнято рішення №36895348 від 04.09.2017 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок, тому позивач є добросовісним набувачем цього майна.

Скасування наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року рішення приватного нотаріуса Селехман О.А. про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_6 від 29.08.2017 року №36808054 та прийняте приватним нотаріусом Овчинніковою І.В. рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_3 від 04.09.2017 року №36895348, на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2017 року, і реєстрація в подальшому цього майна за ОСОБА_2, не стверджує про припинення власності позивача ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки зазначеним наказом було скасовано лише державну реєстрацію права власності ОСОБА_3, а не його право власності на це нерухоме майно, яке він набув на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.2017 року відповідно до ст.328 ЦК України, а також за відсутності підстав, передбачених статтею 346 ЦК України, за яких право власності припиняється.

Окрім цього, зазначений наказ Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року ОСОБА_3 оскаржено до Печерського районного суду м.Києва, що стверджується ухвалою цього суду від 6 грудня 2018 року про відкриття провадження у цивільній справі.

Враховуючи, що право власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_3 набув на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, з подальшою реєстрацією за ним права власності на це нерухоме майно, а також зважаючи на те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абз.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. При цьому, відсутність реєстрації права власності, а не відсутність безпосередньо такого права відповідно до вищевказаного Закону не зумовлює позбавлення особи права користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право власності позивача ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно не визнається та заперечується ОСОБА_2, за якою право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване пізніше та якою не здійснювалося будівництво цього майна, тому відповідно до статті 392 ЦК України за ОСОБА_3 слід визнати право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39755126 від 19.02.2018 року, та скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказане нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер запису про право власності НОМЕР_2 від 19.02.2018 року.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною п'ятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно :

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Апеляційним судом встановлено, що спірний житловий будинок вибув з володіння ОСОБА_3 поза його волею, а саме внаслідок скасування наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 року рішення про державну реєстрацію права власності за ним на спірне нерухоме майно, з подальшою реєстрацією права власності на це майно за ОСОБА_2, яка в даний час користується належним йому майном, а тому він вправі витребувати його від ОСОБА_2 за правилами ст.388 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, з ухваленням по справі нового рішення, яким первісний позов ОСОБА_3 слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 5 361,57 грн, які документально підтверджені, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до п.9 ст.158 ЦПК України, у зв»язку з повною відмовою ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 року.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Петрвни - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39755126 від 19.02.2018 року, та скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, номер запису про право власності НОМЕР_2 від 19.02.2018 року.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікової Ірини Василівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 5 361,57 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :