Ухвала

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 757/26172/14-ц

провадження № 61-3800ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) про скасування дисциплінарного стягнення (догани),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) про скасування наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 04 травня 2017 року № 156-к «Про оголошення догани ОСОБА_1.» та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 травня 2017 року відповідач видав наказ №156-к «Про оголошення догани ОСОБА_1.»., яким ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків. У зазначеному наказі викладені обставини, які не відповідають дійсності, а, отже, позивача було безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позивач вказував на те, що ухвала слідчого судді від 22 березня 2017 року не відповідала вимогам КПК України. Крім того, 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 проінформував заступника Голови ДСЗ ЖовтякаЮ. про своє виключення із складу тендерного комітету, що свідчить про відсутність у нього повноважень на засвідчення копій тендерної документації, про яку йшла мова в наданій для виконання ухвалі слідчого судді.

Крім того, копії тендерної документації були надані Юридичному управлінню на виконання пункту 1 резолюції заступника Голови ДСЗ Жовтяка Ю. до доповідної записки начальника Юридичного управління С. Кікіни від

04 квітня 2017 року, про що було проінформовано службовою запискою від 05 квітня 2017 року.

Доручення за резолюцією заступника Жовтяка Ю. від 06 квітня 2017 року

№ 653/26-71 було виконано у межах його повноважень у встановлений строк, проте, не у повному обсязі, оскільки у нього були відсутні відповідні повноваження. Крім цього, ОСОБА_1 було включено до складу тендерного комітету з порушенням статті 31 КЗпП України, оскільки він не давав своєї згоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року залишено без змін.

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у справі № 757/26172/14-ц є скасування наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 04 травня 2017 року № 156-к «Про оголошення догани ОСОБА_1.».

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

ОСОБА_1 укасаційній скарзі посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на частину третю статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Справа № 757/26172/14-ц є малозначною в силу своїх властивостей, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від

17 січня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) про скасування дисциплінарного стягнення (догани).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило