КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 362/6239/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/1593/2019Головуючий у суді першої інстанції - Корнієнко С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Васильківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, треті особи: Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, Рославичівська сільська рада Васильківського району Київської області про визнання недійсними розпорядження та державного акту про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування розпорядження Васильківської районної державної адміністрації у Київської області від 20.10.2011 № 1842 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 для ведення садівництва та особистого селянського господарства на території Рославичівської сільської ради за межами населеного пункту; визнати недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 24.11.2011 на ім'я ОСОБА_4, площею 0,1200 га, кадастровий НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що безперервно, з 1991 року по даний час користується наданою йому в користування Рославичівською сільською радою земельною ділянкою, площею 0,08 га, з призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1.

Також зазначив, що рішенням 10 сесії VI скликання Рославичівської сільської ради від 19.12.2011 № 164-10-6 йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,08 га, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Рославичі. Проте, при виготовленні проекту йому стало відомо, що з 21.11.2011 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю значиться, про перебування цієї земельної ділянки у власності третіх осіб, а саме, на підставі державного акта НОМЕР_1 відповідачеві ОСОБА_4

Позивач вважає, що Васильківська районна державна адміністрація Київської області, незаконно, перевищивши власні повноваження, в порушення положень ч.1 ст. 122 ЗК України, ігноруючи перебування земельної ділянки в його постійному користуванні, з 1991 року вона відноситься до земель комунальної власності Рославичівської територіальної громади, без дотримання вимог ст. 118 ЗК України, не встановлюючи меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), в порушення вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України, тобто не вирішивши питання, щодо припинення його права користування земельною ділянкою в порядку, визначеному законом, грубо порушуючи вимоги ст. 141 та ч. 5 ст. 149 ЗК України, своїм розпорядженням від 20.10.2011 № 1842 передав вказану земельну ділянку у власність відповідачу ОСОБА_4, яка, в свою чергу, порушивши вимогу ч. 3 ст.148-1 ЗК України, після набуття права власності на земельну ділянку в місячний термін не повідомив про це його, як користувача земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 127-130).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в ній доказам.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.08.2018 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 153-154).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.08.2018 справу призначено до розгляду на 25.09.2018 (а.с.161).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 08.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (а.с.176).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 21.11.2018 (а.с.177-178).

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Представник відповідача Васильківської РДА Київської області та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача Васильківської РДА Київської області та представників третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту неправомірності дій Васильківської РДА Київської області при винесенні розпорядження № 1842 від 20.10.2011, чим були порушені права та інтереси заявника.

Вказаний висновок суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимогах закону, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням 10 сесії VI скликання Рославичівської сільської ради від 19.12.2011 № 164-10-6 позивачеві було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,08 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. РославичіРославичівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с.6).

Відповідно до довідки № 77 від 04.07.2014 заявникові було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,08 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена на території АДРЕСА_1, в межах Рославичівської сільської ради (а.с.8).

Згідно довідки Управління Держземагенства у Васильківському районі №3285/01-1 від 07.08.2014, земельна ділянка, що відводиться у власність заявнику, має взаємні перекриття зовнішніх меж з суміжними ділянками (а.с.9).

Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру позивачеві, за інформацією Головного управління Держземагенства у Київській області, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, оскільки бажана земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, який 21.11.2011 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04444 (а.с.10).

Згідно Довідки СТ «Сосновий» № 48 від 23.05.2016 позивач та його родина користуються спірною земельної ділянкою з 1991 року (а.с.13).

Розпорядженням Васильківської РДА Київської області № 1842 від 20.10.2011, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та передано у власність земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва та для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Рославичівської сільської ради за межами населеного пункту (а.с.17).

З Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 24.11.2011, площею 0,1200 га, кадастровий НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, вбачається, що її власником являється відповідач ОСОБА_4 (а.с.19).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Положеннями ст. 12 ЗК України визначено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Положеннями частини 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, частиною 1 статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина 6 статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється, зокрема у вигляді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, а згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України).

За частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 22 ЗК України у редакції, яка діяла на момент прийняття вказаного рішення, визначено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з положеннями ст. 23 ЗК України у вказаній редакції право власності або право постійного користування посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

При зверненні до суду позивач зазначав, що безперервно з 1991 року по даний час користується спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, доказів про те, що право користування позивача спірною земельною ділянкою було зареєстроване у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи також не встановлено на якій правовій підставі позивач користувався спірною земельною ділянкою.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, слід зауважити, що оскарження розпорядження № 1842 від 20.10.2011 та виданий на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку від 24.11.2011 передували рішенню Рославичівської сільської ради від 19.12.2011 щодо дозволу позивачу виготовити проект землеустрою щодо відповідної земельної ділянки, на яке посилається позивач.

Крім цього, потрібно наголосити, що матеріалами справи встановлено, що спірна земельна ділянка на час прийняття оскаржуваного розпорядження знаходилась поза межами села Рославичі, тобто не в межах компетенції Рославичівської сільської ради, а відтак Васильківська РДА Київської області прийняла оскаржуване розпорядження в межах компетенції.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду про недоведеність порушень прав та інтересів позивача, відповідає вимогам закону, фактичним обставинам справи та наявним в ній доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, у справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Васильківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, треті особи: Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, Рославичівська сільська рада Васильківського району Київської області про визнання недійсними розпорядження та державного акту про право власності на земельну ділянку- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва