КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/9263/19 Головуючий у 1-й інст. - Клочко І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

21.06.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 внаслідок систематичного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства.

Посилається на те, що до 05.12.2018 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу колишнє подружжя має доньку ОСОБА_3 у, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з донькою проживаютьза адресою, АДРЕСА_1 , що робить життя дитини нестерпним, оскільки ОСОБА_1 систематично застосовує до заявниці та спільної малолітньої дитини фізичне, економічне та психологічне насильство.

Заявниця неодноразово зверталася з цього приводу до правоохоронних органів з відповідними заявами, зокрема в заявах від 20.08.2018 року, 29.10.2018 року, 01.11.2018 року, 13.11.2018 року, 28.03.2019 року, 11.04.2019 року, 16.05.2019 року, 03.06.2019 року, 07.06.2019 року, 11.06.2019 року порушувала питання про знущання над нею та дитиною шляхом застосування фізичної сили, забороною користування квартирою та її складовими, погрозами щодо їх вбивства та вбивства їх домашніх тварин, морального та психологічного тиску та інше.

У зв`язку з постійним нанесенням побоїв ОСОБА_2 , 22.12.2018 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, яке досі триває.

Крім того, 09.06.2019 року ОСОБА_1 вкотре були нанесені тілесні ушкодження як ОСОБА_2 , так і малолітній дитині.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 - задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 наближатися до прибудинкової території місця проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 .

Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 наближатися до Школи І - ІІІ ступенів №248 Деснянського району міста Києва, яка знаходиться за адресою: вул. Закревського , 45-Б, м. Київ та до Школи мистецтв Деснянського району міста Києва імені Миколи Дмитровича Леонтовича, яка знаходиться за адресою: вул. Закревського, 43-А , м. Київ.

Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .

Посилається на те, що судом в рішенні не зазначено коли саме, у якій формі та якими діями/бездіяльністю ОСОБА_1 було вчинено домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Заяви ОСОБА_2 до поліції та витяг з ЄРДР не можуть свідчити про факти вчинення домашнього насильства. Копія довідки Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 21.05.2019 року (про облік ОСОБА_2 як жертви домашнього насильства) недостовірний та неналежний доказ, оскільки чинним законодавством не передбачено ведення обліку жертв домашнього насильства. Зазначає, що протягом більше як року з боку ОСОБА_2 неодноразово вчинялись провокації щодо ОСОБА_1 задля створення обстановки подібної до вчинення домашнього насильства (крики, плач, виклики поліції, ламання речей домашнього вжитку). Така поведінка заявниці спрямована на створення для ОСОБА_5 нестерпних умов для проживання у спільній квартирі та «виживання» його з цієї квартири. При ухваленні оскаржуваного рішення суд не провів оцінку ризиків, що є порушенням ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, за наявності кримінального провадження, яке взято до уваги судом, видача обмежувальних приписів оскаржуваним рішенням в порядку цивільного судочинства суперечить ч.10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Деякі видані судом обмежувальні приписи встановлюють обмеження, які не передбачені Законом. Судом не вказано на яку саме відстань до місця проживання та навчання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заборонено наближатись ОСОБА_1 . Крім того, судом не враховано, що оскількиОСОБА_1 не має іншого житла, окрім квартири, до якої йому заборонним приписом суду заборонено наближатись, позбавив його на 3 місяці житла та порушив право на житло.

Представник заявника ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що із сторони ОСОБА_2 до суду були подані її численні заяви до правоохоронних органів про вчинення домашнього насильства і зокрема фізичного, у зв`язку з чим розпочато розслідування кримінальної справи з даного приводу, у вказаних документах вказані конкретні дати і обставини вчинення правопорушень з боку ОСОБА_1 Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві був складений акт з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення та встановлено, що колишній чоловік ОСОБА_1 виганяє заявницю разом із дитиною з квартири, відбирає в неї ключі, та відносно нього був складений терміновий заборонний припис, що свідчить про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 створює йому нестерпні умови для проживання у квартирі не відповідають дійсним обставинам та не підтверджені жодним доказом. Інші докази у справі свідчать, що ОСОБА_1 вживає усіх заходів направлених на примушування ОСОБА_2 разом з дитиною залишити квартиру, в якій вони зареєстровані та проживають.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 вчиняє відносно ОСОБА_2 та їх дитини фізичне та психологічне насильство. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення насильства в сім`ї, зокрема в заявах від 20.08.2018 року, 29.10.2018 року, 01.11.2018 року, 13.11.2018 року, 28.03.2019 року, 11.04.2019 року, 16.05.2019року, 03.06.2019 року, 07.06.2019 року, 11.06.2019 року вона порушувала питання про знущання над нею та дитиною шляхом застосування фізичної сили, забороні користування квартирою та її складовими, погрозами щодо їх вбивства та вбивства їх домашніх тварин, морального та психологічного тиску та інше.

Крім того, звернення заявника до поліції підтверджується талонами-повідомленнями № 41019, 40654, в яких зафіксовано, що ОСОБА_1 наносить ОСОБА_2 тілесні ушкодження, поводиться агресивно та виганяє з квартири за місцем проживання.

Узв`язку з вищевказаними зверненнями ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були застосовані термінові заборонні приписи серії АА №005661 від 03.06.2019 року про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 5 діб та серії АА №005612 від 03.06.2019 року про зобов`язання залишити місце проживання постраждалоїособи на 3 доби, у зв`язку з вчиненням домашнього насильства економічного характеру.

Враховуючивстановлені обставини суд дійшов висновку, що заявниця та її донька як жертви домашнього насильства потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо встановлених обмежувальних приписів виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Від шлюбу колишнє подружжя має доньку ОСОБА_7 ію Віталіївну, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 березня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_7 ії Віталіївни у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , заявниця посилається на те, що вінвчиняє щодо неї та малолітньої дитини психологічне та фізичне насильство.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення насильства в сім`ї, зокрема в заявах від 20.08.2018 року, 29.10.2018 року, 01.11.2018 року, 13.11.2018 року, 28.03.2019 року, 11.04.2019 року, 16.05.2019року, 03.06.2019 року, 07.06.2019 року, 11.06.2019 року вона порушувала питання про знущання над нею та дитиною шляхом застосування фізичної сили, забороні користування квартирою та її складовими, погрозами щодо їх вбивства та вбивства їх домашніх тварин, морального та психологічного тиску та інше.

Крім того, звернення заявника до поліції підтверджується талонами-повідомленнями № 41019, 40654, в яких зафіксовано, що ОСОБА_1 наносить ОСОБА_2 тілесні ушкодження, поводиться агресивно та виганяє з квартири за місцем проживання.

Судом встановлено, що у зв`язку з вищевказаними зверненнями ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були застосовані термінові заборонні приписи серії АА №005661 від 03.06.2019 року про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 5 діб та серії АА №005612 від 03.06.2019 року про зобов`язання залишити місце проживання постраждалоїособи на 3 доби, у зв`язку з вчиненням домашнього насильства економічного характеру.

Відповідно до витягу з ЄРДР 22.12.2018 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, відкритий номер ЄРДР 0010522.

Довідкою Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 296 від 21.05.2019 року підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як жертва домашнього насильства. В родині ОСОБА_2 виховується малолітня дитина ОСОБА_9 .

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов правильного висновку, що заявниця ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_9 , як жертви домашнього насильства потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 не довела належним чином факт вчинення відносно неї та малолітньої доньки ОСОБА_6 домашнього насильства із сторони ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами та наданими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Проте, колегія суддів не погоджується із встановленим рішенням суду обмежувальним приписом, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 наближатися до прибудинкової території місця проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, мають спільну дочку, проживають разом, місцем проживання дитини є місце проживання матері та батька. М іж сторонами склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань та головною причиною виниклих конфліктів є наявність спору щодо поділу майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_2 вважає, що вказана квартира, в якій проживає колишнє подружжя ОСОБА_11 разом з донькою є спільною сумісною власністю подружжя, а заінтересована особа ОСОБА_1 вважає спірну квартиру своєю особистою власністю.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 та не має іншого житла, крім вказаної квартири.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг та житло.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч.1,6 ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що встановленим обмежувальним приписом, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 наближатися до прибудинкової території місця проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 , суд першої інстанції фактично позбавив ОСОБА_1 можливості користуватися спірною квартирою, в якій він зареєстрований та має у власності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині видачі обмежувального припису, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено ОСОБА_1 наближатися до прибудинкової території місця проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року - скасувати в частині видачі обмежувального припису, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) наближатися до прибудинкової території місця проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та малолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою - АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.