Провадження № 22-ц/802/178/19 Категорія: 28 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Володимир-Волинський ОРВК) від 18 квітня 2017 року №15-од він був притягнений до дисциплінарної відповідальності у виді догани. На підставі цього наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 травня 2017 року №104 його позбавлено премії у розмірі 10%. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17 вказані накази були скасовані.

Позивач зазначає, що у зв`язку з притягненням його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення премії у розмірі 10%.

Отже, внаслідок неправомірного притягнення його до дисциплінарної відповідальності він поніс матеріальні збитки у сумі частини невиплаченої премії.

Разом з тим, внаслідок вищевказаного правопорушення з боку відповідача, крім майнової шкоди, позивач зазнав і значної моральної шкоди. Зокрема, після прийняття відповідачем протиправного рішення щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у нього погіршилися взаємовідносини з колегами по військовій службі, він постійно відчував негативне ставлення до себе з боку колег та командування частини, зниження його репутації у зв`язку з оголошенням наказу на зборах офіцерів ОСОБА_2 .

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 майнову шкоду в розмірі 912,00 грн за недоплачену премію та 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні даного позову.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у поданому ним відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції цілком правомірно та обгрунтовано дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення майнової шкоди (утриманої премії) не підлягає до задоволення, оскільки виконана ІНФОРМАЦІЯ_4 у повному обсязі. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди суд вірно вирішив щодо відсутності будь-яких підстав для їх задоволення, оскільки зі змісту судового рішення адміністративного суду вбачається, що фактично дисциплінарне порушення позивача судом встановлено, однак накази про притягнення його до відповідальності скасовані через недодержання керівництвом відповідної процедури. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає у повній мірі.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу за контрактом на посаді офіцера мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.04.2017 № 15-од «Про результати службового розслідування по факту порушення офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом ОСОБА_1 розпорядку дня» на старшого лейтенанта ОСОБА_3 за неналежне ставлення до військової служби та за систематичне порушення розпорядку дня військовому комісару накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Крім того, наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.05.2017 № 104 (по стройовій частині) старшого лейтенанта ОСОБА_1 позбавлено премії у розмірі 10% за квітень у зв`язку із накладенням стягнення - догана (наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.04.2017 № 15-од).

Вказані обставини встановлені рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17, яке ухвалено у справі між тими ж сторонами, а тому додатковому доказуванню не підлягають відповідно до норм ч.4 ст.82 ЦПК України.

Цим же рішенням визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 квітня 2017 року № 15-од «Про результати службового розслідування по факту порушення офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом ОСОБА_3 розпорядку дня».

Визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 травня 2017 року № 104 (по стройовій частині) в частині позбавлення премії у розмірі 10% за квітень місяць у зв`язку з накладенням стягнення «догана» (наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 квітня 2017 року № 15-од) старшого лейтенанта ОСОБА_3 .

При цьому, як слідує зі змісту вказаного рішення, суд дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення, за яке на позивача накладене дисциплінарне стягнення згідно із наказом від 18.04.2017 № 15-од, є доведений під час розгляду цієї справи.

У відповідності до п.1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція) грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.31.1. Інструкції командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах, виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Відповідно до п.31.5 Інструкції Командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії частково, зокрема на: 10 % - у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана".

Командир військової частини позбавляє премії частково за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №803/1693/17 оспорювані позивачем накази були скасовані. За наслідками виконання вказаної постанови адміністративного суду у червні 2018 року ОСОБА_1 було повернуто 10 % попередньо утриманої премії за квітень 2017 року, що підтверджується копією витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 148 від 21.06.2018 року та роздавальною відомістю № 371 за червень 2018 (а.с.33, 34).

Отже, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення майнової шкоди.

Премія у розмірі 10 %, яку позивач розцінює в межах даного спору як матеріальну шкоду в розумінні ст.22 ЦК України, насправді не є такою, а за своєю правовою природою є частиною грошового забезпечення позивача як військовослужбовця Збройних сил України.

Отже, відсутні підстави розцінювати суму невиплаченої премії позивачу як матеріальну шкоду в розумінні статті 22 ЦК України, а тому немає і підстав для стягнення цієї суми.

Стосовно інших підстав, пов`язаних із стягненням моральної шкоди, а саме - душевних страждань, які позивач міг перенести у зв`язку з неправомірним притягненням його до дисциплінарної відповідальності, що встановлено рішенням суду, приниженні честі та гідності, моральних емоційних переживань, спричинених порушенням нормальних життєвих зв`язків, суд зазначає наступне.

Визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивача внаслідок неправомірності дій іншої особи.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ст.ст. 77,78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги.

Оскільки позивачем не доведено порушення його прав зі сторони відповідача та враховуючи висновок адміністративного суду щодо встановлення факту наявності у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку під час несення служби, позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача та відмову у його позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381,382, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді