печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7121/15-ц
У Х В А Л А

11 лютого 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Бортницька В.В.,

при секретарі Бондаренко О.В. з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

31.07.2018 року в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга представника скаржника (боржника у виконавчому провадженні) ОСОБА_1 -ОСОБА_2 з проханням визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Нагайчука М.В. щодо не зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та щодо не закінчення виконавчого провадження № 51752659; зобов'язати державного виконавця Нагайчука М.В. зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та закінчити виконавче провадження № 51752659.

В обґрунтування скарги вказує на те, що 21.06.2018 боржником ОСОБА_1 у добровільному порядку погашено заборгованість безпосередньо перед стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі, що підтверджується довідкою банку про погашення заборгованості від 21.06.2018 за вих. № 24-3/68, квитанцією № 19 від 21.06.2018, повідомлення про анулювання боргу від 21.06.2018, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 21.06.2018 (копії підтверджуючих документів додаються до скарги). Тобто, 21.06.2018 боржником ОСОБА_1 було фактично виконано в повному обсязі судове рішення згідно з виконавчим листом від 24.05.2016 № 757/7121/15-ц, виданим Печерським районним судом м. Києва. Однак вже після погашення в добровільному порядку заборгованості перед стягувачем ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 стало відомо, що 18.06.2018 державним виконавцем Нагайчуком М.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не закінчено та арешт з усього рухомого та нерухомого майна не знято. Вищевикладені обставини дають підстави стверджувати, що державним виконавцем Нагайчуком М.В. не було вчинено жодних виконавчих дій по закінченню виконавчого провадження № 51752659 та по зняттю арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 Через відсутність зворотної інформації від державного виконавця Нагайчука М.В. щодо результатів розгляду клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту та наявності станом на сьогодні незакінченого виконавчого провадження і наявності арешту, стало підставою для звернення з даною скаргою на бездіяльність державного виконавця, яка є неправомірною та порушує право власності ОСОБА_1

Через канцелярію суду 18.01.2018 від державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчука М.В. надійшли копії матеріалів виконавчого провадження та 11.02.2019 клопотання про розгляд скарги без його участі, скаргу вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Звертає увагу суду, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не може бути підставою для скасування арешту майна та закінчення виконавчого провадження.

Представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти розгляду скарги за відсутності державного виконавця не заперечувала.

Суд визнав за можливе здійснити розгляд скарги на бездіяльність державного виконавця у його відсутність.

Дослідивши матеріали скарги та приєднані до неї документи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва (заочним) від 02.02.2016 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 0 від 26.02.2008 р. у розмірі 58 478 доларів США 19 центів, пеню в розмірі 48 401, 28 грн., судові витрати в розмірі 3 654 грн.

На виконання вказаного вище рішення суду, 06.06.2016 Печерським районним судом м. Києва стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» видано виконавчий лист.

25.07.2016 державним виконавцем Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчуком М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51752659 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2016.

17.10.2017 державним виконавцем Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчуком М.В. винесено постанову про арешт майна боржника - на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 58 478,19 грн.

16.05.2018 державним виконавцем Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчуком М.В. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 25 709,47 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження - витрат проведення виконавчих дій у сумі 500,00 грн.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.06.2018, виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Нагайчука М.В. щодо не зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та щодо не закінчення виконавчого провадження № 51752659, скаржник посилався на те, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець при повернення виконавчого документа стягувачу не вирішив питання по зняття арешту з майна та закінчення виконавчого провадження, враховуючи факт добровільного виконання боржником судового рішення.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

Частина 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Таким чином, виходячи із аналізу зазначених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст.37 вказаного Закону, не перешкоджає повторному пред'явленню його стягувачем для примусового виконання та не є передбаченою ст.59 цього Закону підставою для скасування арешту майна, як одного із заходів примусового виконання судового рішення.

Посилання скаржника на добровільне виконання рішення суду не може бути підставою для задоволення даної скарги, оскільки предметом судового розгляду є дослідження питань чи дійсно державним виконавцем була допущена бездіяльність та порушено вимоги чинного законодавства України.

Таких доказів скаржником суду надано не було.

Окремо суд звертає увагу скаржника на положення ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на зазначене, посилання скаржника на недотримання державним виконавцем вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», суд визнає безпідставними та приходить до висновку про необґрунтованість та необхідність відмови в задоволенні даної скарги.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволені скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Проголошення повного тексту ухвали призначити на 21.02.2019 року о 17-30 год.

Суддя В.В. Бортницька