Справа № 450/4389/13 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1994/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника АТ КБ «ПриватБанк» -

Гнатишака О.В., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", третя особа ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору іпотеки від 22.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою Ольгою Ярославівною, зареєстрованого в реєстрі за №3956.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 22 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Моісєєвою Ольгою Ярославівною та зареєстрований за № 3956 в частині 1/2 частки житлового будинку №19 та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку №19 та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 рокув апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави передбачені ст. 392 ЦК України для визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, оскільки позивачем не наведено мотивів та не надано доказів про те, що його право власності не визнається чи оспорюється відповідачем, адже, чиним процесуальним законодавством не передбачено права суду на захист прав, свобод чи інтересів особи за відсутності спору між сторонами правовідносин, що виключає задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки. Щодо позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним зазначає, що договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом, а останній при такому посвідченні відповідно до п.44 Інструкції про порядок визнання нотаріальних дій повинен був отримати письмову згоду другого з подружжя. Враховуючи наведене, вважає, що суд мав в обов'язковому порядку залучити до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Маісєєву О.Я., а також витребувати у неї письмові пояснення щодо оформлення договору іпотеки від 22.09.2008 року та нотаріальну справу, яку було оформлено при укладенні договору іпотеки. Крім цього, судом не враховано, що на момент укладення іпотечного договору ОСОБА_5 у шлюбних відносинах не перебувала, що підтверджується п.14.5 та 14.6 договору, копією паспорта відповідача в якому наявний штамп про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про розірвання шлюбу та нотаріально завіреною заявою на підставі якої підтверджено той факт, що ОСОБА_5 на момент придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку та укладенні іпотечного договору в шлюбі не перебувала. Також зазначає, що укладення договору одним з подружжя щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставнами справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, який укладає договір не отримав на це згоди другого з подружжя. Як вбачається з ухвали суду від 08.08.2014 року судом під час розгляду справи встановлено ознаки злочину в діях позичальника ОСОБА_6, які полягали в поданні нотаріусу свідоцтва про розірвання шлюбу, а відтак банк в даних правовідносинах діяв добросовісно та позивачем суду не надано виключних підстав для визнання договору іпотеки недійсним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Гнатишака О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки шлюб між сторонами не був розірваний, згоди на укладення договору іпотеки від 22 вересня 2008 року ОСОБА_5 позивач не надавав, а відтак остання діяла всупереч вимогам ст. 578, ч. 2 ст. 369 ЦК України, та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку із чим визнав його недійсним у частині Ѕ частки вищезазначеного нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.09.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № LVNRGA, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_6 кредит у розмірі 128777,08 дол. США з нарахуванням процентів за користування кредитом із розрахунку 15 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 22.09.2028 року. Банком умови договору виконано в повному обсязі.

На забезпечення виконання забов'язання за кредитним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, 22.09.2008 року, було укладено договір іпотеки №LVNRGA. Згідно договору іпотеки ОСОБА_5 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 208,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 21листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1622цс 15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15, та від 30 березня 2016 року у справі 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов»язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

З копії свідоцтва про шлюб від 14.06.1966 року, вбачається, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1966 року.

У матеріалах справи, зокрема в документах, наданих приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою О.Я., на запит суду, міститься копія заяви ОСОБА_5, особисто нею підписана, про те, що вона не перебуває у шлюбі та копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, серія НОМЕР_2 від 14.10.2005 року, за підписом керівника державного органу реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_12, актовий запис №187.

Однак, відповіддю ВДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області від 05.08.2014 року №795/02-22 підтверджено, що в архіві відділу відсутні актові записи №187 від 14.10.2005 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Окрім того,повідомлено, що 14.10.2005 року на посаді керівника ВДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області перебував не ОСОБА_12, а ОСОБА_13.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2016 року у справі №466/4140/16-к встановлено обставини підроблення ОСОБА_6 документів щодо розірвання шлюбу між його батьком, ОСОБА_11 та матір'ю, ОСОБА_5, та подальше укладення оспорюваного договору іпотеки з використанням завідомо підроблених документів, і такі з врахуванням положень. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Згідно інформації, наданої відділом ДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області, відсутні актові записи про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18570696 від 18.04.2008 року, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №75 від 27.03.2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час перебування їх у шлюбі, такий відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є їх спільною сумісною власністю.

А відтак, враховуючи положення ч.1 ст. 70 СК України, вірним є висновок суду першої інстанції по підставність позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, отримана одним з подружжя у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про отримання громадянином частки із земельного фонду шляхом здійснення свого права на приватизацію на підставі рішення органу місцевого самоврядування, внаслідок чого спільна сумісна власність подружжя на цю земельну ділянку не набувається.

Разом з тим, відповідно до ст. 30 ЗК України 1992 року, ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об»єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі і споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Частина 3 ст. 65 СК України передбачає, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень.

А відтак, встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскільки на момент укладення оспорюваного договору іпотеки шлюб між позивачем та відповідачем не був розірваний, дійшовши висновку про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що вимагало для укладення ОСОБА_5 договору іпотеки житлового будинку від 22.09.2008 року надання нотаріально посвідченої згоди позивача, яку він, як встановлено судом першої інстанції, не надавав, то підставною є вимога про визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним в частині щодо Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1, переданого ОСОБА_5 в іпотеку.

Оскільки земельна ділянка площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Муроване Пустомитівського району Львівської області, передана у власність ОСОБА_5 саме для будівництва житлового будинку, який споруджений в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, у позивача у зв»язку з набуттям ним права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами виникло право на частину такої земельної ділянки, що є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки щодо Ѕ земельної ділянки площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив з того, що договір іпотеки нерухомого майна між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5, укладений 22.09.2008 року без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3, який є співвласником нерухомого іпотечного майна, і житлового будинку, і земельної ділянки, і така обставина не спростована, то оспорюваний договір іпотеки відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України, є недійсним, оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном є підставою для визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.