Справа № 357/6770/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб втратившими право користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі, - бувша дружина ОСОБА_2 та повнолітні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 - син дружини, але не проживають в будинку з 2018року. Відповідачі добровільно залишили житло, вибувши в інше місце проживання, витрат по утриманню будинку не несуть, факт реєстрації відповідачів створює ряд незручностей для позивача як власника житла та перешкоджає йому оформити субсидію, а тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач підтрив позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 позов не визнали.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подали, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_1 являється власником будинку АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності від 20.01.2011 року. (а.с.10,36).

Як вбачається з довідки наданої Маловільшанською сільською радою про місце проживання та склад сім`ї № 357 від 30.05.2019 року, в будинку АДРЕСА_1

зареєстровані: власник ОСОБА_1 , також зареєстровані але не проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.8).

Встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі з листопада 1997 року по березень 2019 року . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2019 року (справа № 357/15426/18) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач суду пояснив, що в 1986 році він з його покійною дружиною почали будувати будинок в с.Мала Вільшанка. В 1997 році позивач вдруге одружився з ОСОБА_2 , відповідачем по справі. Від другого шлюбу мають двох повнолітніх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а також у дружини був син від першого шлюбу ОСОБА_5 . Позивач суду пояснив, що ОСОБА_2 прийшла жити в його хату, на все готове. А після розірвання шлюбу, позивач вигнав її з будинку, зазначивши з чим прийшла з тим і пішла. Позивач категорично заперечує проживання і реєстрацію бувшої дружини і дітей в будинку АДРЕСА_1 , оскільки у позивача з відповідачами склалися недоброзичливі відносини, а тому позивач вважає, що відповідачі не мають права на користування будинком. Факт перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку позивача порушує його права як власника, позбавляє можливості отримати субсидію.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що дійсно зареєстрована, але не проживає з 03.06.2018 року в будинку АДРЕСА_1 , оскільки позивач вигнав ОСОБА_1 . В 1995 році ОСОБА_2 зі своїм дворічним сином від першого шлюбу ОСОБА_5 , прийшла проживати до позивача, який мав трьох дітей від першого шлюбу. В 1997 році позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , від спільного проживання мають двох доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . В шлюбі сторони прожили близько 24 років, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом будували, ремонтували, разом виховували дітей. Позивач постійно вчиняв насильство в сім`ї, через що позивач з дітьми вимушені були переховуватися, ночували на горищі, в хліву, бо позивач бив їх, вигонив. Спочатку позивач вигнав з будинку свого сина ОСОБА_4 , потім вигнав її сина ОСОБА_5 . Жити з позивачем ставало нестерпно, він весь час тероризував сім`ю, виганяв з будинку, вимикав світло, перекривав воду. 03.06.2018 року позивач вчинив чергову сварку, виганяв дружину з дочкою, погрожував фізичною розправою, було викликано поліцію, оскільки позивач хотіла забрати корову, але позивач не віддав ніякого майна, хотів заколоти дружину. Відповідач ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 вимушені були піти з дому. В даний час, позивач життям дітей не цікавиться, не впускає їх до будинку, чинить перешкоди в користуванні житлом. Відповідач ОСОБА_2 з 2018 року проживає в орендованому помешканні в с. М.Вільшанка.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що з народження вона проживала в батьківському будинку. Під час спільного проживання її батько неодноразово вигонив її та матір з будинку, вони збирали речі, але не було куди йти та, й наразі, відповідачі не мають іншого власного житла. За комунальні послуги в спірному будинку, здебільшого сплачувала її мама ОСОБА_2 Відповідач ствердила, що вона не має ключів від будинку, у неї відсутній вільний доступ до будинку, де вона зареєстрована, іншого житла не має.

Відповідач ОСОБА_6 суду пояснила, що вона зареєстрована в будинку батька, але не проживає, оскільки вийшла заміж в 2017 році, проживає з чоловіком в орендованій квартирі. ОСОБА_6 ствердила, що у неї відсутній вільний доступ до будинку, де вона зареєстрована, батько її не вигонив, але не бажає, щоб вона приїздила та проживала в будинку. Іншого власного будинку відповідач не має.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , дочка позивача від першого шлюбу, суду показала, що в червні 2018 року батько вигнав з будинку свою дружину і дочок, до цього вигнав синів. Раніше позивач жив з ОСОБА_2 добре, у них все було спільне, разом вели господарство, але їх шлюб було розірвано і ОСОБА_1 почав виганяти бувшу дружину з донькою з будинку. На даний час відповідачі не зможуть вселитися і проживати в будинку, бо позивач це заперечує.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Проаналізувавши надані суду докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в суді. Позивачем не надано жодного доказу того, що спірний будинок є його особистою власністю, оскільки надане свідоцтво про право власності на спірний будинок, позивач зареєстрував 20.01.2011 року, тобто в шлюбі з ОСОБА_2 . Отже, позивач безпідставно наділяє себе правом розпоряджатися і визначати право відповідачів на користування житлом де вони зареєстровані. Крім того, відповідачі, які є членами сім`ї позивача були примусово позбавлені користування спірним будинком, а не добровільно залишили житло чи втратили інтерес до нього. В судовому засіданні позивач ствердив, що вигнав відповідачів і наразі заперечує їх право на користування житлом, та допитана судом свідок надала аналогічні покази.

Отже, встановлено, що з боку позивача чиняться перешкоди відповідачам в користуванні спірним будинком. Відповідачі не мають доступу до житла де зареєстроване їх місце проживання.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 317,391,405 ЦК України , ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб втратившими право користування житловою площею - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола