Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 127/7101/16-ц

провадження № 61-24303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - виконавчий комітет Вінницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 , на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року у складі судді Ан О. В. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року у складі суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтко Ю. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 , звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 лютого 2006 року ОСОБА_3 було видано ордер на вселення до квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб: на нього, його дружину ОСОБА_1 , їх доньку - ОСОБА_2 та сина ОСОБА_1 - ОСОБА_9 Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано 20 листопада 2009 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 червня 2010 року ОСОБА_9 визнано таким, що втратив право на користування цією квартирою у зв`язку з тим, що у вказану квартиру він не вселявся та має постійне місце проживання разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 в смт Стрижавка Вінницької області. Відповідачі також не вселялися у вказану квартиру, оскільки мали інше місце проживання та не бажали здійснювати ремонт квартири, яка не була придатна до проживання.

ОСОБА_4 вселилася та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї ОСОБА_3 з 2009 року, що підтверджено рішенням Вінницького мііського суду Вінницької області від 23 березня 2012 року. Також у квартирі проживає малолітній син позивачів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі та у зв`язку з вибуттям в інше жиле приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_2 , просили визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

У червні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили усунути їм перешкоди в користування житлом шляхом вселення в спірну квартиру. Вказували, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2009 року було задоволено їх позов та усунуто перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселено до квартири. Вказане рішення було виконано у примусовому порядку в 2010 році. Проте відповідачі знову почали чинити перешкоди у користуванні квартирою, внаслідок чого рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2012 року усунуто позивачам перешкоди у користуванні, вселено до спірної квартири та встановлено порядок користування квартирою, виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнату площею 21,1 кв. м, ОСОБА_3 виділено кімнату площею 18,7 кв.м. Проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знову змінили замки вхідних дверей та чинять перешкоди у користуванні майном. Вони неодноразово звертались до ОСОБА_3 щодо припинення дій пов`язаних з чиненням їм перешкод у користуванні виділеної їм кімнати у спільній квартирі, також звертались до виконавчого комітету Вінницької міської ради та органів внутрішніх справ.

Посилаючись на викладнені обставини, просили усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом їх вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

29 вересня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали заяву про залишення їх позовних вимог і позовних вимог в інтересах малолітнього ОСОБА_5 без розгляду. Ухвалою суду від 04 жовтня 2016 року первісний позов залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у кімнату розміром 21,1 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі є наймачами квартири АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , перешкоджають їм у користуванні квартирою, тому наявні підстави для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивачів у спірну квартиру.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року залишено без мін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право на користування кімнатою площею 21,1 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 не мають, проте порушують відповідне право користування позивачів, шляхом створення перешкод у користуванні частиною квартири.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано докази того, що позивачі не проживають у спірній квартирі, оскільки з 2000 року вони мають постійне місце проживання по АДРЕСА_2 . Вказані обставини встановлені судовими рішеннями та не потребують доказуванню, проте судом не були прийняті до уваги при ухваленні оскаржуваних рішень. Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з виконанням рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2012 року про вселення позивачів до квартири. Також справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності заявника, що позбавило її можливості на судовий захист.

Аргументами касаційної скарги також зазначено неможливість розгляду справи суддею Ан О. В. після скасування заочного рішення.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 368 від 23 лютого 2006 року сім`ї відповідача у справі ОСОБА_3 у складі чотирьох осіб виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 , в подальшому на підставі рішення Вінницької міської ради № 71 від 25 грудня 2015 року змінено назву вулиці " Стахурського " на " Андрія Первозванного ".

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2012 року, яке набуло законної сили 24 травня 2012 року, усунуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено до вказаної квартири.

Вказаним судовим рішенням встановлено також порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено у користування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 кімнату площею 21,1 кв. м, ОСОБА_3 виділена кімната площею 18,7 кв. м, підсобні приміщення залишені у спільному користуванні.

09 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року змінено рішення Вінницького міського суду від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права користування житлом та визнано за ОСОБА_4 право на користування кімнатою площею 18,7 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно довідки МКП «ЖЕК № 12» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно до договору найму житла в будинках комунальної власності від 31 серпня 2016 року МКП «ЖЕК № 12», ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницької міської ради № 1919 від 18 серпня 2016 року надано у безстрокове користування житлове приміщення, кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 34,35 кв. м, що складається з однієї кімнати житловою площею 21,1 кв. м.

Установлено, що у зв`язку з перешкодами в користуванні жилим приміщенням у квартирі позивачі зверталися до департаменту житлового господарства Вінницької міської ради і органів внутрішніх справ (а. с. 59-60).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом частин 1, 2 статті 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За статтею 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильних висновків про задоволення позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є наймачами приміщення площею 21,1 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 , а тому останні мають право користування спірним житловим приміщенням та підлягають вселенню до нього. При цьому, судами правильно встановлено, що причиною непроживання позивачів у квартирі є створені відповідачами перешкоди в цьому.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачі не проживають у спірній квартирі у зв`язку з наявністю у них житла в смт Стрижавка Вінницької області спростовуються встановленими судами обставинами, зокрема, фактом заміни замків у квартирі, зверненням позивачів до департаменту житлового господарства Вінницької міської ради і органів внутрішніх справ та судовими рішеннями про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та визначення порядку користування квартирою.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю виконаного судового рішення про вселення до спірної квартири є необґрунтованим, оскільки вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. До позовних вимог про усунення перешкод користування жилим приміщенням не застосовуються наслідки спливу строку позовної давності, оскільки порушення прав позивачів користування квартирою є таким, що триває у часі, а тому позов може бути пред`явлений доти, поки існує відповідне порушення права.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко