Єдиний унікальний номер 229/4027/18 Номер провадження 22-ц/804/681/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Панової Т.Л. в місті Дружківці Донецької області, повний текст судового рішення складений 26 грудня 2018 року, у справі номер 229/4027/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

5 серпня 2018 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

Рішенням Дружківського міського суду від 11 січня 2016 року шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Дружківського міського суду від 11 січня 2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3.

25 вересня 2017 року відповідач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, оскільки син ОСОБА_3 став проживати з ним.

Рішенням Дружківського суду від 12 грудня 2017 року позовні вимоги відповідача задоволені повністю, відповідач був звільнений від сплати аліментів на утримання сина.

У січні 2018 року відповідач звернувся з позовом до позивачки ОСОБА_1 про стягнення аліментів на свою користь на утримання сина.

Рішенням Дружківського суду від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року рішення суду першої інстанції від 21 травня 2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

З 26 січня 2018 року дитина постійно проживає з позивачкою за адресою, АДРЕСА_1 та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_4 в розмірі ? частин від усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з часу звернення з позовною заявою до суду, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 за минулий час, а саме з 26 січня 2018 року по 1 вересня 2018 року в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, які мав відповідач у зазначений період.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 5 вересня 2018 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги щодо розміру стягнутих з відповідача аліментів наведено, що висновок суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1/5 частки замість ? частки від всіх доходів є помилковим, оскільки обґрунтований тільки тим фактом, що у відповідача є ще донька від іншого шлюбу.

Вважає, що стягнутий з відповідача розмір аліментів є недостатнім, становить трішки більше ніж мінімальний прожитковий мінімум. Підстав для визначення аліментів саме в розмірі 1/5 частини заробітку відповідача судом не встановлено.

Доводами апеляційної скарги щодо стягнення аліментів за минулий час наведено наступне.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спільна дитина ОСОБА_4 з січня 2018 року мешкає разом з позивачем, тому необґрунтовано відмовив в задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час. Позивачка ОСОБА_1 вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, постійно спілкувалася з ним з цього приводу. Лише у ліпні 2018 року ОСОБА_2 сплатив одноразово грошові кошти на утримання сина.

Суд не дав належної оцінку даному факту.

Посилаючись на норми процесуального законодавства, та на п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважає, що суд не звернув уваги на доводи про те, що відповідач не вчинив будь-яких дій щодо добровільної участі в утриманні спільної дитини та ухилявся від надання матеріальної допомоги дитині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційний суд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважав, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів правильно врахував всі обставини відповідно до вимог Сімейного кодексу. Позивачка ОСОБА_1 не довела того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів за минулий час. ОСОБА_2 наполягає, що він добровільно надавав гроші для утримання сина з січня 2018 року, купував речі. Проте позивач цього не визнавала, тому він вимушений з липня 2018 року здійснювали грошові перекази через пошту з зазначення мети платежу.

Згідно частини 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи, що виникають з сімейних відносин, зокрема спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що з 14 жовтня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дружківського міського суду від 11 січня 2016 року розірвано (а.с. 10).

Згідно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до рішення Дружківського міського суду від 11 січня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (а.с. 33)

Відповідно до рішення Дружківського міського суду від 12 грудня 2017 року ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, визначено місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_2 (а.с. 12).

Рішенням Дружківського міського суду від 21 травня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи 4 січня 2018 року (а.с. 13-14). Вказане рішення скасовано постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року (а.с. 15-16).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 27).

З акту від 12.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_1 за адресою, АДРЕСА_1, з 26 січня 2018 року (а.с. 34).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки на утриманні відповідача, крім сина ОСОБА_3, перебуває малолітня донька ОСОБА_5 та непрацездатна дружина.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходів з недоведеності позовних вимог з цій частині.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Аналізуючи наведені норми закону та обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині спору про стягнення аліментів на підставі наявних у справі доказів з додержанням норм матеріального права, та максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тобто виконав свій обов'язок щодо забезпечення спеціального захисту прав дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які передбачені ст. 27 Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги про неповноту з'ясування обставин справи в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/5 частки замість ? частки від всіх доходів є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий час, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що доводи позивача ОСОБА_1 в частині спору про стягнення аліментів за минулий час, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції. При цьому позивач не надав апеляційному суду додатково будь-яких доказів з цього питання, які не були подані до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, врахувавши наявні в справі докази, та застосував відповідні норми матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2019 року.

Суддя :