Справа № 744/90/19
Провадження по справі № 2/744/123/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі судового засідання Фільчаговій Г. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 районна державна адміністрація Чернігівської області; ОСОБА_3 районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в інтересах позивача, ОСОБА_2, предявив до суду позов до відповідача, ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області, в якому представник позивача просить визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований по вулиці Шевченка, 81, в селі Олександрівка, Семенівського району, Чернігівської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по вул. Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживали батьки позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 458 від 23 листопада 2017 року житловий будинок за адресою вул. Шевченка, 81, с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області згідно погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки числиться за ОСОБА_4, 1972 рік побудови. 18 липня 2012 року батько позивача ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 184884 від 20 липня 2012 року. 01 березня 2018 року померла мати позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 313031 від 02 березня 2018 року.

Після смерті батьків позивач звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори для оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, але нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьками позивача в 1972 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не повязував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного житлового фонду» у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично де обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності діда позивача у встановленому законом порядку по даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлих батьків позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2018 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

05 грудня 2018 року на підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2018 року у справі № 744/1399/18 позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:001:0017, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спірним житловим будинком та господарськими будівлями.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю його родини, якою вона володає багато років, та розташовані по вулиці Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, позивач змушений звернутись до суду за захистом свої невизнаних прав.

Ухвалою судді від 25 січня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 21 лютого 2019 року.

Позивач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не зявилась, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату ОСОБА_1.

У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат ОСОБА_1 не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю.

Представник відповідача, ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 міський голова Чернігівської області ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника ОСОБА_3 міської ради, позовні вимоги ОСОБА_3 міська рада Чернігівської області визнає повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Чернігівської області, виконуючий обовязки голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Чернігівської області ОСОБА_7 не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав письмову заяву, згідно даних якої просить суд розглянути справу без участі представника ОСОБА_3 районної державної адміністрації на розсуд суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлого 18 липня 2012 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 14 листопада 2012 року за заявою ОСОБА_5, дружини, заведена спадкова справа № 221/2012 (номер у Спадковому реєстрі 53716498), на підставі якої 15 березня 2013 року видано свідоцтво про спадщину серії ВТС 783750 (номер у Спадковому реєстрі 54260564) на грошові вклади; після померлої 01 березня 2018 року ОСОБА_5 ОСОБА_3 районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 24 липня 2018 року за заявою ОСОБА_2, сина, заведена спадкова справа № 165/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62749227), інформація про видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У справі встановлено, що по вул. Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому до своєї смерті проживали батьки позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 458 від 23 листопада 2017 року житловий будинок за адресою вул. Шевченка, 81, с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області згідно погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки числиться за ОСОБА_4, 1972 рік побудови. 18 липня 2012 року батько позивача ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 184884 від 20 липня 2012 року. 01 березня 2018 року померла мати позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 313031 від 02 березня 2018 року.

Після смерті батьків позивач звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Чернігівської області для оформлення права власності на вищевказаний житловий будинок, але нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок буде не можливо, оскільки право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому порядку.

За позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав.

Вищевказаний будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами було збудовано батьками позивача в 1972 році на відведеній для цього земельній ділянці. На той час питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не повязував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року.

31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Таким чином, померлим батьком позивача житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вул. Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, були зареєстровані відповідно до чинного на той час законодавства і він став власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось.

З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень".

В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного житлового фонду» у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, батько позивача, будучи юридично де обізнаним, своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Таким чином право власності діда позивача у встановленому законом порядку по даний час не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Відсутність у померлого документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у позивача права на спадщину на спірний житловий будинок. Тим більше, що право на спадщину після померлих батьків позивача ніким з фізичних чи юридичних осіб не оспорюється.

В 2018 році позивач звернувся в органи БТІ та виготовив технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами.

05 грудня 2018 року на підставі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2018 року у справі № 744/1399/18 позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, кадастровий номер :03:001:0017, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спірним житловим будинком та господарськими будівлями.

На даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, які фактично є власністю його родини, якою вона володає багато років, та розташовані по вулиці Шевченка, 81, в с. Олександрівка Семенівського району Чернігівської області, тому змушений звернутись до суду за захистом свої невизнаних прав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позов відповідачем визнається повністю, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами за позивачем ОСОБА_2, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача адвоката ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючого за адресою: вулиця Центральна, будинок номер 9, квартира номер 16, місто Семенівка Чернігівської області, 15400, до ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області (, юридична адреса: вулиця ОСОБА_9, будинок номер 6, місто Семенівка Чернігівської області, 15400), про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 районна державна адміністрація Чернігівської області (, юридична адреса: вулиця ОСОБА_9, будинок номер 6, місто Семенівка Чернігівської області, 15400); ОСОБА_3 районна державна нотаріальна контора Чернігівської області (, юридична адреса: вулиця ОСОБА_9, будинок номер 2, місто Семенівка Чернігівської області, 15400) , задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючим за адресою: вулиця Центральна, будинок номер 9, квартира номер 16, місто Семенівка Чернігівської області, 15400, право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований за адресою: вулиця Шевченка, будинок номер 81, село Олександрівка Семенівського району Чернігівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С. В. Смага