П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Базовкіної Т.М., із секретарем судового засідання Лівшенком О.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Т.Ю., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Корженка В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року (повний текст складено 03.05.2019 року), ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Павлової Ж.П., по справі № 487/6765/18, провадження № 22-ц/812/1143/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна у праві спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній власності, а саме в квартирі АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він з відповідачем є власниками по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 кожен. Квартира двокімнатна, загальна її площа 62,7 кв.м., житлова 33,4 кв.м. За даними декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 20.12.2016 року, квартира реконструйована.

Він є власником Ѕ частки квартири на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Постарниченко Н.В. 14.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-357.

Право власності відповідача ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновой Я.В. 01.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1305.

Між сторонами склався порядок користування квартирою, згідно з яким в користуванні позивача знаходиться тамбур 6, санвузол - 3, житлова - 5, кухня 8. У користуванні відповідача: тамбур 1, санвузол - 4, житлова 2, кухня 7. Входи до квартир різні.

Відповідно до висновку КП ММБТІ від 09.10.2018 року є можливість виділу в натурі однокімнатної квартири.

Згідно ст. 364 ЦК України просив визнати за ним право власності на приміщення: 6 тамбур, 3 санвузол, 5 житлову, 8 кухня, житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 32,6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ; припинити його право спільної часткової власності на Ѕ частку у вказаній квартирі (а.с. 2-4).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна у праві спільної часткової власності задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 : приміщення 6 тамбур, приміщення 3 санвузол, приміщення 5 житлова, приміщення 8 кухня, житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 32,6 кв.м.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 71-72).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виділ у натурі позивачу 1/2 частини квартири є технічно можливим відповідно до положень нормативних документів. Крім того, вказана частина квартира є технічно обособленою, має окремий вихід, окремий санвузол, окрему кухню і такий порядок виділу часток відповідає фактичному порядку користування квартирою, який склався між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що в провадженні суду перебуває спір за його позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо цей спір буде задоволений, це призведе до перерозподілу часток у спірній квартири і його частка буде збільшена. Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та не задовольнив його заяву про зупинення провадження у справі, про що виніс ухвалу 23.04.2019 року. Також посилається на те, що справа була розглянута у його відсутність (а.с. 84-87).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим відповідно до частини четвертої вказаної норми закону суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спільна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. Позивач є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування 1/2 частки квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Постарниченко Н.В. 14.08.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №2-357. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом №42292493 від 14.08.2015 року, № запису про право власності 10805613, Р.№ об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідач є власником 1/2 частки квартири на підставі договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновою Я.В. 01.07.2009 року, та зареєстрованого реєстрі за №1305.

За даними Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 20.12.2016 року, квартира була реконструйована (а.с. 14-20). Після реконструкції загальна площа спірної двокімнатної квартири становить 62,7 кв.м., житлова площа 33,3 кв.м.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що є технічно можливим виділення в натурі Ѕ частки квартири, що належить ОСОБА_3 , оскільки вказана частина є технічно обособленою, має окремий вихід, санвузол, кухню, при цьому врахував висновки Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 09.10.2018 року.

Але зазначений висновок суду не відповідає обставинам справи.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року N 1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". (Постанова |Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.12.2013 року № 6-130цс13).

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 1622/16834/12 (касаційне провадження N 61-4936св18).

Таким чином, у справі, що переглядається, слід з`ясувати можливість виділення кожній зі сторін відокремленої частини квартири із самостійним виходом.

Судом першої інстанції зазначені обставини з`ясовані неповно.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем надана завірена невідомою особою копія плану спірної квартири, яка міститься в технічному паспорті, складеному 12.12.2016 року працівниками КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, з якої вбачається, що спірна квартира після реконструкції має два входи: з боку кімнати 8 та з боку тамбура 1 (а.с. 26). Також з`ясовано, що квартира розташована у багатоквартирному будинку, вхід до квартири через тамбур 1 це вхід з під`їзду будинку.

Добудови, проведені в ході реконструкції квартири, а саме кімнати під номерами 7 та 8, знаходяться на земельній ділянці, яка відповідним органом сторонам по справі у встановленому законом порядку не відводилась. Документи на відвід земельної ділянки під забудову на праві користуванні чи власності відсутні.

Апеляційному суду надана копія плану спірної квартири від 12.12.2016 року, тобто від тієї ж дати, що і надана позивачем, але завірена КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, з якої вбачається, що спірна квартира має один вхід з під`їзду до тамбуру 1. Представниками сторін не спростовані відомості, зазначені в наданому документі.

Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за N 774/14041 (далі - Інструкція), визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок.

Інструкція застосовується бюро технічної інвентаризації при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, за результатами чого надається Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (пункт 1.2 Інструкції).

При цьому, відповідно до пункту 3.10 Інструкції бюро технічної інвентаризації готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Отже Висновки, складені бюро технічної інвентаризації, застосовуються при підготовці проектних документів, а також для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Вищезазначені положення Інструкції щодо застосування випадків складених бюро технічної інвентаризації висновків судом першої інстанції не враховані.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що копія висновку КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 09.10.2018 року № 2-4948 щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, яка завірена невідомою особо, не відповідає зразку, наведеному в Додатку 2 до Інструкції (а.с. 24).

Інших доказів щодо можливості виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, не надано.

За наведених обставин рішення суду як таке, що винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також через те, що висновки суду не відповідають обставинам справи відповідно до пунктів три, чотири частини першої статті 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, частково, задовольнивши апеляційну скаргу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна у праві спільної часткової власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Т.М. Базовкіна

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2019 року