Постанова
Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 636/2320/18-ц
провадження № 61-43669св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року у складі судді Ковригіна О. С. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Маміна О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та рішень судів

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 14 червня 2016 року № 179/1/5670 у наказах першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (м. Краматорськ), зокрема, за період із 12 по 16 липня 2014 року він не значиться, тоді як на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2014 року № 224 йому виплачено винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції (далі АТО) за липень 2014 року в сумі 3 000,00 грн. Згідно з аудиторськими звітами про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період із 03 лютого 2012 року по 07 жовтня 2014 року та за період із 07 жовтня 2014 року по 12 квітня 2017 року встановлено переплату грошового забезпечення 11 військовослужбовцям за відсутності підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі в АТО військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Отже, для підтвердження свого права на отриману грошову винагороду за участь в АТО він звернувся із зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив встановити факт безпосередньої участі в АТО на території Донецької та Луганської областей України з 16 по 17 липня 2014 року у м. Краматорську Донецької області.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги заявника пов`язані із підтвердженням права на отриману грошову винагороду за участь в АТО, а тому такі вимоги не можуть розглядатися у порядку окремого провадження.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що законодавство і судова практика під спором про право у позовному провадженні розуміють заявлену до суду вимогу особи, яка вважає, що її права, свободи або інтереси були порушені, не визнані або оспорені, про захист таких прав, свобод або інтересів. Спір про право на отримання ним грошової винагороди за участь в АТО відсутній.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції від 05 травня 2018 року, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

За зальним правилом, окреме провадження це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі в АТО на території Донецької та Луганської областей України з 16 по 17 липня 2014 року йому потрібно для підтвердження правомірності отримання ним коштів, та убезпечити себе від необхідності відшкодування сплаченої йому за липень 2014 року суми грошової винагороди.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, убачається спір про право.

ОСОБА_1 шляхом подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення намагається підтвердити законність отримання ним грошової винагороди за участь в АТО, оскільки згідно з аудиторськими звітами про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період із 03 лютого 2012 року по 07 жовтня 2014 року та за період із 07 жовтня 2014 року по 12 квітня 2017 року встановлено переплату грошового забезпечення 11 військовослужбовцям за відсутності підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі в АТО військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимоги позивача не можуть розглядатися у порядку окремого провадження. Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи, оскаржувані рішення відповідають нормам процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик