18.02.2019 Справа № 337/1200/18
Провадження № 2/337/48/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Гнатик Г.Є.
за участю секретаря Побережної О.В.
розглянувши у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_1 Олександрівнидо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою від 01.06.2018 рокупо справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
30.07.2018 року суд ухвалив здійснювати розгляд справи у загальному позовному провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 10.10.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність представника поповича.
Відповідачі в судове засідання не прибули, про день та час слухання справи повідомлялисьу встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, відзиву на позов або зустрічного позову не подали.
Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.
Цільове використання кредиту - придбання автомобілю марки Ореl, модель Vectra, 2006 року випуску, сірого кольору (п.1.2 договору).
Щомісячна сума мінімально необхідного платежу в повернення кредиту складає 559,23 доларів США, якупозичальник повинен вносити щомісячно до 20 числа поточного місяця (п.п.3.4.2, 3.4.3 договору).
Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом усього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (п.1.3.2.).
Якщо на протязі дії договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи платежі, передбачені договором, то Банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань по договору в наступному порядку: плата за управління кредитом, прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитом, пені та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту (п.3.6 договору).
Відповідно до п.п. 4.2.4. кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений в п.п.3.4.3 кредитного договору.
У випадку прострочення виконання зобовязань позичальником щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.п. 3.4.3 кредитного договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2 договору).
У разі порушення позичальником вимог п.4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4.3.12, 4.3.13 договору, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту, визначеної в п.1.1 договору, за кожний випадок (п.5.3 договору).
Відповідно до п.8.5 договору, він набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань.
Також судом встановлено, що 23.02.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким відповідач ОСОБА_3 поручилась перед Банком за належне виконання позивальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за кредитним договором №09/2006/0047.
Згідно умов п.п. 1.2, 1.3 договору, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині), як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.
Відповідно до умов п. 2.1 договору, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 99 Конституції Українигрошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК Українизобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК Українидопускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Зясувавши обставини справи, оцінивши надані докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та пенею.
При цьому суд вважає встановленим та доведеним, що Банк та ОСОБА_2., діючи вільно та на власний розсуд уклали кредитний договір, в якому погодили порядок і строки виконання зобов'язання. Зокрема, сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.8.5 кредитного договору), кінцевий термін повернення кредиту ? до 20.02.2012 року (п. 3.3.4 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, внесення мінімально необхідного платежу, відсотків за користуванням, в т.ч. валюти повернення кредитних коштів та відсотків за його користування, якими згідно договору є долар США, розміру комісії та пені (п. 1.3.2, 3.4.2, 3.4.3, 5.2, 5.3 кредитного договору).
Правомірність укладеного між цими сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачу ОСОБА_4 кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення щомісячних платежів.
Однак, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2. порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.
Розмір заборгованості за кредитним договором,процентами за користування кредитом, комісії та пеніпідтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачами не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом, бере за основу при винесенні цього рішення та вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.
При цьому суд враховує, що гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. У разі якщо сторони визначили в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17.
Отже, ухвалюючи рішення, суд, ураховуючи умови договору та положення ст. 533 ЦК України, дійшов висновку про стягнення суми боргу за кредитом, процентів за користування кредитом та комісії відповідно до умов договору та положень цієї норми,в доларах США.
Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом, стягнення відсотків за користування валютним кредитом і комісії, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, вважає необхідним визначений розмір пені, який обчислений у доларах США,стягнути у національнійвалюті України - гривні, що узгоджується як з умовами кредитного договору, так і з діючим законодавством та становить 286 171 грн. 13 коп.
Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, то суд вважає такі вимоги необґрунтованими через наступне.
Пунктом 5.3 договору поруки, укладеного 23.02.2006 року між Банком та ОСОБА_3 передбачено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору.
У вказаному договорі не встановлено строку, після якого порука припиняється.
Умови договору поруки, укладеного між сторонами, про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.
Частиною четвертою статті 559 ЦК Українипередбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.
Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Аналіз положень частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
З наведеного вбачається, що порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.
За умовами кредитного договору кредитні кошти банком були надані позичальнику на строк до 20.02.2012 року.Вказаний позов було пред'явлено Банком у квітні 2018 року.
Встановивши наведені вище обставини та застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_3, оскільки Банк не пред'явив вимогу до поручителя у межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що має обчислюватися з 20.02.2012 року.
Таким чином позовні вимоги предявлені до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 550, 610, 611, 626, 1048, 1049 ЦК України ст.ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в Запорізький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.Є. Гнатик