Провадження № 2/344/3490/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

27 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована та проживає. За вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Однак відповідач 1 не проживає в зазначеному будинку приблизно з липня 2014 року. Її батьки розлучились ще у 2002 році, а на даний час, як їй відомо зі слів сина, вона разом з матір`ю перебуває за межами України у Португалії. Відповідач 2 також не проживає у її будинку приблизно з 2000 року , не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Перешкод у користуванні житлом відповідачам ніхто не чинить. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном , а також позбавляє можливості отримати субсидію.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 19.02.2002 року розірвали шлюб (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2013 року ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер витягу 7225788, від 30.07.2013 року, підтверджує, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1006 га (а.с. 7).

Згідно копії довідки Угорницької сільської ради від 08.07.2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 8).

Довідка Угорницької сільської ради від 27.08.2019 року підтверджує, що ОСОБА_3 прописався вперше 30.09.2000 до 30.03.2001. Дана прописка була здійснена на підставі договору найму/піднайму житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_6 декілька разів продовжував прописку. Востаннє був пере прописаний 06.09.2006 до 26.09.2007 року (а.с. 37)

Факт відсутності відповідачів за місцем постійної реєстрації підтверджується заявами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 29.07.2014 року і по даний час, а ОСОБА_3 з 30.09.2000 року (а.с. 9, 10).

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , понад чотири роки, а відповідач ОСОБА_9 понад вісімнадцять років, не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим за адресою АДРЕСА_1

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1997 року народження, та ОСОБА_3 , 1965 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.