Провадження № 2-з/522/145/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Український промисловий банк») про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Український промисловий банк») про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

19.02.2019 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо продажу (уступки) права вимоги за кредитним договором №363/ФКВІП-07 від 12.09.2017 року будь-яким третім особам. Посилалася на те, що оскільки ним оскаржується кредитний договір; банк, з яким він був укладений, знаходиться на стадії ліквідації, вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для забезпечення виконання рішення у разі можливого задоволення позову.

Матеріали заяви суддя отримала 20.02.2019 року.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цьогоКодексузаходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Суд вбачає, що предметом позову є вимоги про захист права споживача та визнання недійсним кредитного договору №363/ФКВІП від 12.09.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1.

02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено в АТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк»; з 5 жовтня 2017 року розпочато процедуру ліквідації, яка продовжена до жовтня 2019 року, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк».

Із дня початку процедури ліквідації банку його повноваження здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду; такі повноваження передбачають і продаж майна банку, відчуження активів банку тощо. До активів банку належать, зокрема, надані кредити юридичним і фізичним особам; до майна банку належать, зокрема, майнові вимоги. Порядок реалізації активів (майна) банку, що ліквідується, визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року за №388 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються».

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Зокрема, на підставі положень вказаного Закону Фонд здійснює продаж права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому, за уступкою права вимоги за зобов'язаннями, що належать АТ «Дельта Банк», новому кредитору в обсязі, що будуть існувати на момент вчинення дій із набуття останнім права вимоги, в результаті продажу права вимоги за кредитами до нового кредитора перейдуть права й обов'язки в тому обсязі, які має АТ «Дельта Банк».

Відповідно до положень частини 6 статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

АТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації, відтак, заборона АТ «Дельта Банк» укладати з будь-якими фізичними та юридичними особами будь-які правочини щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором №363/ФКВІП від 12.09.2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1, є фактично забороною Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувати визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальні функції з ліквідації АТ «Дельта Банк», що прямо заборонено частиною 6 статті 150 ЦПК України.

Виходячи із того, що кредитні договори та договори забезпечення до кредитних договорів входять до складу майна неплатоспроможного банку, яким є на даний час АТ «Дельта Банк», то застосування заходу забезпечення позову, заявленого позивачем, буде фактично незаконним втручанням у функції Фонду як державного органу на здійснення покладених на нього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов'язки, що суперечить чинному процесуальному законодавству.

Крім того, звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачем не було доведено наявності загрози утруднення невиконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективного захисту, або поновлення його прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Також, такі заходи є неспівмірними заявленим позовним вимогам, та не забезпечують їх виконання або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднути виконання майбутнього рішення суду чи зробить його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви, як необґрунтованої.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складена 21.02.2019 року.

Суддя Домусчі Л.В.