Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 314/5619/15-ц

провадження № 61-33825 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

третя особа - інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Воробйової І. А., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), третя особа - інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, про визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір, за умовами якого він як позичальник отримав кредит у розмірі 475 073 грн 39 коп., зі сплатою 9,90 % річних, терміном на 60 місяців, для придбання автомобіля «AUDI А6», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно з графіком погашення кредиту, сума щомісячних платежів становила 1 162 долари 85 центів США, хоча кредит надано у гривні.

Вважав, що положення кредитного договору, які встановлюють еквівалент суми кредиту у доларах США, а також необхідність сплати платежів, направлених на повернення кредиту у сумах, що розраховуються шляхом застосування до еквівалентів платежів у доларах США, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі, суперечать положенням абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», порушують його права, як споживача фінансових послуг, а тому такі положення кредитного договору підлягають визнанню недійсними.

Крім того, вважав, що умови кредитного договору є несправедливими, так як, всупереч принципу добросовісності, наслідком виконання цих умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача і передбачають зміни у витратах за договором, а саме зміни у розмірі щомісячних платежів, у порівнянні з датою укладення договору. На момент укладення кредитного договору сума кредиту становила 475 073 грн 39 коп., а щомісячний платіж повинен становити 9 477 грн 22 коп., відповідно суми щомісячних платежів повинні бути однаковими і їх розмір повинен залишатися незмінним до закінчення терміну дії договору. Станом на час пред`явлення позову до суду обмінний курс долара США до української гривні, зазначеного у кредитному договорі, становить 23 грн 51 коп. за 1 долар США. Тобто, розмір щомісячного платежу у гривні, який згідно з умовами кредитного договору, підлягає розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту щомісячного платежу у доларах США, у такому випадку повинен становити 27 338 грн 60 коп., що у понад три рази перевищує дійсну суму щомісячного платежу за гривневим кредитом, що істотно збільшує сукупну вартість кредиту, тобто витрати за договором.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір від 25 січня 2013 року, укладений між ним та ТОВ «Порше Мобіліті», недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року у складі судді Галянчук Н. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір від 25 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», у частині здійснення розрахунку усіх сум договору із посиланням на еквівалент у доларах США. Визнано недійсним додаток «Графік погашення кредиту» до кредитного договору від 25 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті», у частині визначення еквіваленту в іноземній валюті. Визнано недійсними пункти 1.3., 1.3.1, 1.3.2., 2.4. Загальних умов кредитування за кредитним договором № 50007426 від 25 січня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті». У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами спірного кредитного договору плата за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту не є конкретною сумою, а формулою зі змінними величинами, що суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і затвердженому сторонами графіку платежів, за яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії дорівнює нулю.

Крім того, спірний кредитний договір за своїм змістом є завуальованим кредитуванням фізичної особи в іноземній валюті, що заборонено вищевказаними положеннями закону. При цьому, позичальником було отримано кредит у національній валюті, розрахунок за придбаний автомобіль також проводився у національній валюті України, проте щомісячні платежі за цим договором розраховувались виключно в еквіваленті до долара США.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року апеляційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті» задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 606 грн 33 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки положеннями спірного кредитного договору підтверджено надання кредиту та додаткового кредиту ОСОБА_1 у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін при укладенні спірного договору, то сторони погодили усі його істотні умови. У графіку погашення кредиту чітко передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають зарахуванню за відповідним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США.

Валютні ризики, що можуть виникнути унаслідок виконання сторонами умов кредитного договору рівномірно розподіляються сторонами, оскільки коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Тобто кредитний договір відповідає вимогам ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України 2004 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягають стягненню судові витрати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 314/5619/15-ц з Вільнянського районного суду Запорізької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний кредитний договір укладено під час дії заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті, унаслідок чого умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить частині першій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є прихованим валютним кредитуванням, що заборонено законом. Проценти за кредитним договором є похідним зобов`язанням від основного зобов`язання, тому оскільки позичальник отримав кредит у гривні, тому проценти за користування ним він має сплачувати також у національній валюті. Щомісячні платежі визначаються шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, що передбачає для споживача зміни в його щомісячних витратах з обслуговування кредиту.

Доводи особи, яка подала заперечення

У вересні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, проте не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті. Умовами спірного кредитного договору передбачено, що усі платежі повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом. Коригування суми процентів унаслідок зміни обмінного курсу гривні по відношенню до іноземної валюти відповідно до загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як споживача кредитних послуг, так і банку, і не підпадає під додаткові витрати за кредитним договором. Розмір щомісячних платежів по кредиту залишається незмінним протягом строку його дії, оскільки ОСОБА_1 отримав суму кредиту у гривні, яка є еквівалентом долару США, та має повернути відповідну суму кредиту у гривні в еквіваленті до долара США.

Валютні ризики, що можуть виникнути унаслідок виконання сторонами умов кредитного договору рівномірно розподіляються між сторонами, оскільки коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, шляхом його підписання, ОСОБА_1 належними доказами не підтверджено не відповідність таких договорів положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 475 073 грн 39 коп., зі сплатою 9,90 % річних, терміном на 60 місяців, для придбання автомобіля «AUDI А6», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно з графіком погашення кредиту, сума щомісячних платежів становила 1 162 долари 85 центів США, хоча кредит надано у гривні.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (стаття 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672 цс 16 і підстав для відступлення від цього висновку немає.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що положення чинного законодавства, хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті, і саме з такими умовами кредитування погодився позивач, тому підстав для задоволення позову немає.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом установлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; товариство надало ОСОБА_1 всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними положень кредитного договору, правильно застосувавши вимоги статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги про те, що кредит був наданий в іноземній валюті, є безпідставними, та спростовуються встановленими судами обставинами справи.

У пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що валютні ризики, що можуть виникнути унаслідок виконання сторонами умов кредитного договору рівномірно розподіляються сторонами, оскільки коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, ОСОБА_1 при укладенні спірного кредитного договору міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскаржуване рішення апеляційного суду у частини вирішення питання про розподіл судових витрат вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, оскільки уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір, умови якого є предметом оскарження у цій справі.

Апеляційний суд, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 606 грн 33 коп., не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57 цс 18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог законодавства дійшов безпідставного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судових витрат у розмірі 606 грн 33 коп., унаслідок чого рішення апеляційного суду у цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 606 грн 33 коп. скасувати.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк