Справа № 364/1473/18
Провадження № 2/364/71/19
18.02.2019 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Моргун Г. Л.,
за участі секретаря судового засідання Сіваченко Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1
(РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1)
представник позивача ОСОБА_2
місце реєстрації: АДРЕСА_1)
третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог:
Володарська селищна рада
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач 04.12.2018 року звернулася до суду із позовною заявою вказуючи, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. В названому житловому будинку, окрім неї зареєстрована, але не проживає колишня невістка - ОСОБА_3. Починаючи з вересня 2010 року і по даний час відповідач в будинку не проживає, догляд за будинком не здійснює та комунальні платежі не проводить. Зазначений факт перешкоджає їй, як власнику житлового будинку належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком.
Позивач, посилаючись на викладені вище обставини та на ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 4, 175-177 ЦПК України, просить суд: визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Володарську селищну раду зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні. Судові витрати покласти на відповідача.
18.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2019 року на 14:00 годину. Сторони не з'явились у зв'язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 01.02.2019 року.
01.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2019 року.
Позивач в судове засідання не з'явилася.
Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує, про що надала суду відповідну заяву ( а.с.47).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася. Про місце та час його проведення повідомлена належним чином згідно положень ч. 11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 45, 46).
Представник Володарської селищної ради Київської області в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява Володарської селищної ради, якою просять розгляд справи проводити без участі їх представника. Проти задоволення позову не заперечують ( а.с.19).
Відповідач відзиву на позовну заяву не надіслала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надала. Відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надавала.
Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання жодного разу не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних міркувань.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1. Право власності позивача стверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 25576453 від 15.03.2010 року ( а.с.9).
Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов мешканки селища Володарка ОСОБА_1 від 03.12.2018 року до складу сім'ї входять: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; дочка-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; внучка-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, внук - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, невістка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка дійсно зареєстрована АДРЕСА_1 , але з 15.09.2010 року не проживає. Перебування її не відоме, про що свідчать сусіди та депутат селищної ради ( а.с.10).
16.11.2018 року набрало чинності рішення Володарського районного суду Київської області про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, укладений 04.03.2000 року виконавчим комітетом Логвинської сільської ради Володарського району Київської області, відповідний актовий запис № 4 ( а.с.28, 29-30).
Судом встановлено, що в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстровані члени її сім'ї. Крім вказаних осіб також зареєстрована проте фактично не проживає колишня дружина її сина ( невістка). Відповідач переїхала проживати в інше місце проживання. Адресу свого теперішнього помешкання відповідач позивачу не повідомила. Будь-які відомості про позивача з вересня 2010 року у позивача відсутні.
Наведенні вище обставини ствердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який вказав, що відповідач з жовтня 2010 року у будинку позивача не проживає.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань.
Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ньому не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, не дає можливості розпорядитися своєю власністю.
Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач відповідачу не надавала.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.
Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34, 39 зазначеної постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача у справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 150, 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Володарська селищна рада
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі - 704,80 гривень.
Повний текст рішення виготовлено 26.02.2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Володарського районного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Г. Л. Моргун