ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2176/19 Справа № 200/1012/17 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" до ОСОБА_1, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач ТОВ «ФК «Вектор плюс» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.07.2017 року, вказав, що АКБ «ТАС-Коммерцбанк» та ОСОБА_1 03 липня 2007 року уклали іпотечний договір № 0301/0707/88-298-Z-1, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала іпотекодержателю у якості забезпечення виконання нею зобов'язань за кредитним договором № 0301/0707/88-298 від 03.07.2007 року належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Коммерцбанк», відступив позивачу відповідно до договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором. Також, договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Сведбанк», позивачу були відступлені права вимоги за Іпотечним договором № 0301/0707/88-298-Z-1 від 03.07.2007 року. 25 травня 2016 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2010 року, що винесена Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ. Також, 22.06.2016 року позивачу стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44926463, виданий 03.10.2014 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Визвілко Т.В. Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» позивач має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, але для реалізації даного права позивачу заважають накладені органом ДВС арешти.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд зняти арешт з квартири під номером АДРЕСА_1, що перебуває під арештом на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.09.2010 року, яка винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області () (Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції). Зняти арешт з квартири під номером АДРЕСА_1, що перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 44926463, виданий 03.10.2014 року, яка винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області () (Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції). Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_1, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна - задоволено.

Знято арешт з квартири під номером АДРЕСА_1, що перебуває під арештом на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.09.2010 року, яка винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області () (Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції).

Знято арешт з квартири під номером АДРЕСА_1, що перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 44926463, виданий 03.10.2014 року, яка винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області () (Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» судовий збір у розмірі 3200 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи, встановлено, що Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 (позичальник) 03 липня 2007 року уклали кредитний договір № 0301/0707/88-298, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 250000 доларів США на строк до 02 липня 2017 року.

В забезпечення належного виконання зобов'язань за даним кредитним договором, АКБ «ТАС-комерцбанк» та ОСОБА_1 уклали Іпотечний договір № 0301/0707/88-298-Z-1 від 03.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В.

Згідно вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 передає в іпотеку банку належне їй на праві власності майно: квартиру під номером 12, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська, буд.7.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (фактор) уклали договір факторингу № 15, згідно з умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступив своє право вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 0301/0707/88-298 від 03.07.2007 року, що підтверджується Реєстром заборгованості боржників.

Також, відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Сведбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., позивачу були відступлені права вимоги за Іпотечним договором № 0301/0707/88-298-Z-1 від 03.07.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1

Зазначене підтверджується витягом з Додатку № 1 до договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 22.06.2017 року, відносно об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1, існують наступні обтяження: арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44926463, виданий 03.10.2014 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Визвілко Т.В.; арешт нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 03.09.2010 року, що винесена Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, ОСОБА_5

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо існування кримінального провадження відносно ОСОБА_1, оскільки на час розгляду даної справи вироку суду у кримінальній справі, який би передбачав конфіскацію спірного майна, не існує.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV та Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IVу редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

При цьому у силу частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Водночас, у силу частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто лише у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а також якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Вказані приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, встановлюють чіткий перелік підстав, коли на заставлене майно боржника може бути звернено стягнення особою, яка не є заставодержателем.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 9 квітня 2014 року справі №6-13цс14, зазначено, що з урахуванням положень частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Положеннями частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відтак, накладення арешту є елементом процедури стягнення на майно боржника, тому ДВС, накладаючи арешт на квартиру, повинен керуватися приписами частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації Іпотечних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки на квартиру, виникло з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору та накладення нотаріусом заборони відчуження такого нерухомого майна, зареєстрованої в реєстрі.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що на момент вчинення виконавчих дій щодо арешту спірного нерухомого майна, право іпотеки на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинено, іпотечний договір є чинним.

Натомість, накладений та не знятий арешт на майно відповідача виключає можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстнації, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Посилання апеляційної скарги про скасування акредитації комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» щодо здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо об'єктів нерухомого майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом даного спору не є визнання права власності на об'єкт нерухомості чи законність проведення реєстраційних дій відносно спірної квартири, а отже, вказані заперечення не стосуються предмету спору.

Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У зв'язку з цим захист прав позивача можливий, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом щодо зняття арешту з предмета іпотеки.

Однак, згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак, такі вимоги перед судом не ставились.

Отже, законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна. На зазначені обставини суд першої не звернув уваги та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4800 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" до ОСОБА_1, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко