Постанова

Іменем України

27 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 139/925/18

провадження № 61-5692св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Мурованокуриловецька районна державна адміністрація Вінницької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у складі судді Коломійцевої В. І. та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Оніщука О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай).

Позов мотивовано тим, що з 18 лютого 1982 року вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Леніна», с. Лучинець, який згідно з рішенням загальних зборів від 06 лютого 1992 року перейменовано на КСП «Немія». У подальшому КСП «Немія» було реорганізовано у ТОВ «Деметра». У вказаних підприємствах вона працювала на різних роботах до 26 січня 1998 року.

25 грудня 1995 року КСП «Немія» було видано державний акт на право колективної власності на землю.

На час розпаювання земель колгоспу позивач працювала у ньому та була його членом, проте її прізвище помилково не було внесено до списків членів КСП « Немія ».

Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,232 умовних кадастрових гектарів, що встановлений для члена КСП «Немія» с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Крім цього, просила визнати причину пропуску нею строку позовної давності поважною та поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що немає юридичної освіти та не знає особливостей законодавства, а про своє порушене право дізналася лише у 2018 році після звернення до компетентних органів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 27 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай).

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача, оскільки передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної, комунальної чи будь-якої іншої власності не належить до компетенції районних державних адміністрацій. Мурованокуриловецька районна державна адміністрація Вінницької області при розпаюванні земель КСП «Немія» жодним чином не порушила прав позивача і на даний час відповідно до закону не має повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом. Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році, тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов'язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншою стороною у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не взяли до уваги, що відповідач, посилаючись на застосування строку позовної давності, також мусить довести, що інформацію про порушення права позивача можна було отримати раніше.

Також не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що розпаювання земель є загальновідомим, а тому позивач не могла дізнатись раніше про порушене право. Жодних зборів членів КСП «Немія» на базі якого в подальшому, згідно рішення зборів засновників було створено ТОВ «Деметра» з питань складання перевірки, уточнення і затвердження списків, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю, проведено не було та не було загальновідомим. Крім того позивач вказує, що не була обізнана про те, що їй взагалі має належати право на земельну частку (пай).

Зазначає, що їй стало відомо про її порушене право лише у 2018 році після звернення до компетентних органів із заявою на безоплатне отримання земельної ділянки.

Крім того вказала, що вирішуючи питання про відмову в позові з підстав пропущення позовної давності судами не було з`ясовано чи взагалі порушено цивільне право. Судами не встановлено підстав порушеного права, оскільки не встановлено чи було набуто позивачем право на земельну ділянку (пай) при паюванні земель КСП « Немія ».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у лютому 1982 року ОСОБА_1 була прийнята в КСП «ім. Леніна» с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області різноробочою, де працювала на різних роботах до 26 січня 1998 року, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника (а.с. 12).

Згідно з рішенням загальних зборів колгоспу КСП «ім. Леніна» перейменований на КСП «Немія».

У подальшому КСП «Немія» було реорганізовано у ТОВ «Деметра», яке є правонаступником колгоспу ім. Леніна та КСП Немія» (а.с. 17).

Відповідно до архівного витягу з протоколу № 5 засідання правління колгоспу «ім. Леніна» с. Лучинець від 29 травня 1982 року заяву ОСОБА_1 про прийняття її в члени колгоспу задоволено та передано на затвердження зборам уповноважених.

Згідно з архівним витягом з протоколу № 3 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Леніна с. Лучинець від 12 липня 1982 року затверджено протокол № 5 засідання правління колгоспу ім. Леніна с. Лучинець від 29 травня 1982 року (а.с. 14).

25 грудня 1995 року КСП «Немія» отримало державний акт на право колективної власності на землю (а.с. 25-26).

ОСОБА_1 не було внесено до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акта, сертифікат на земельну частку (пай) вона також не отримувала, що не заперечувалось учасниками справи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанцій відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК Українипередбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України(у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСРпозовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСРперебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК УРСРзакінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Встановивши, що на момент отримання 25 грудня 1995 року КП «Немія» державного акта на право колективної власності на землю позивач була членом цього товариства і мала право на внесення її до списку осіб на розпаювання землі, однак не була включена до такого списку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 права на земельну частку (пай).

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про обґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому ОСОБА_1 , як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КП «Немія» державного акта на право колективної власності на землю (25 грудня 1995 року). Однак, позивач у передбачений законом строк, не звернулася до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у її задоволенні.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко