Справа №464/5620/17
пр № 2/464/332/19
У Х В А Л А

27 вересня 2019 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І. П.,

за участю секретаря судових засідань Захарчук О. Ю.,

учасники справи:

позивач Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідач Приватне підприємство «ІРОКС»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву про відвід судді у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до Приватного підприємства «ІРОКС» про демонтаж самочинно встановленої огорожі на території будинку,

за участю представників учасників справи: представник позивача Кузів ОСОБА_1 з`явилась, представник відповідача та представники третіх осіб не з`явились,

в с т а н о в и в:

у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до Приватного підприємства «ІРОКС» у якій просять: зобов`язати генерального директора ПП «ІРОКС» ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлену огорожу на території будинку АДРЕСА_1 та привести земельну ділянку до попереднього стану.

20 вересня 2019 року на адресу суду генеральним директором ПП «ІРОКС» Микичак І. П. подано заяву про відвід судді Рудакова І. П. В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_3 , як слідчий суддя розгляд ряд клопотань у межах кримінальних проваджень відносно підприємства та нього особисто. Так, зокрема обрав ОСОБА_2 запобіжних захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, не бравши при цьому жодних доводів сторони захисту. Також, у провадженні судді перебуває кримінальне провадження відносно генерального директора товариства та таке стосується тієї ж земельної ділянки що і позовні вимоги. Таким чином, рішення у цивільній справі може бути використано як доказ у кримінальні, а тому суддя не може бути об`єктивним, а відтак є підстави для сумнівів у довірі до судді Рудакова І. П. Просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача щодо заяви покладається на розсуд суду.

У судове засідання інші учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням думки сторони позивача, суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши доводи заяви про відвід головуючому судді, суд прийшов наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів. (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 40 цього Кодексу питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Разом з тим, мотиви з яких заявлений відвід головуючому судді є безпідставним, голослівним та необґрунтованим і підстави заявленого відводу не викликають сумніву в об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні даного спору.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді не має, обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді судом не встановлено.

Попри те, з метою запобігання формування думки щодо заінтересованості судді у результаті розгляду справи зважаючи на те, що у провадженні судді перебуває кримінальне провадження відносного генерального директора товариства та таке стосується, зокрема, спірної земельної ділянки, ОСОБА_2 настоює на такій заяві, що свідчить про стійку наявність у сторони відповідача сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, що будь-яке подальше рішення по даній цивільній справі викликатиме сумніви в його об`єктивності та безсторонності, та буде ними оскаржуватись, а тому з метою уникнення перешкод у розгляді справи, та задля нормалізації обстановки вирішення справи по суті в цілому, суд прийшов висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді Рудакова І. П.

Що стосується заявленого відводу з оціночних міркувань, суд вважає, що для відводу судді в даному випадку досить об`єктивно обґрунтованих припущень про упередженість судді, які виявляють сторони у справі.

Враховуючи наведене вище, оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого відводу судді, а відтак справу необхідно передати для її перерозподілу для визначення іншого судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 259-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

заяву генерального директора Приватного підприємства «ІРОКС» Микичака Ігоря Пилиповича про відвід судді Рудакова Ігоря Павловича задовольнити.

Матеріали справи № 464/5620/17 передати для проведення її перерозподілу в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала проголошена суддею 27 вересня 2019 року.

Суддя І. П. Рудаков