П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа №753/4938/16-ц

провадження № 61-22111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс України»

відповідач - ОСОБА_1

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у складі судді Парамонова М.Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 у складі суддів Невідомої Т.О., Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодекс

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс України» (далі по тексту - позивач, ТзДВ «Альянс України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 65 689,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 травня 2015 року на вул. Старовокзальній в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), а саме зіткнення застрахованого у позивача автомобіля «Porsche Cayenne» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen Caddy» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1

Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Porsche Cayenne» склала 115 689,56 грн, яка була виплачена потерпілому ( ОСОБА_2 ) ТзДВ «Альянс України».

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТзДВ «СК «Домінанта» за полісом № АІ/5935247 з лімітом відповідальності за шкоду по майну 50 000 грн, тому ОСОБА_1 зобов`язаний у відповідності до приписів (ст.1194 ЦК України) сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 65 689,56 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, з позицією якого погодився Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 22 лютого 2017 року, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача, вина якого встановлена судовим рішенням.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що з моменту виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за збитки, отже рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його зміни або скасування відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким передати справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу.

У вересня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на думку відповідача судами першої та апеляційної інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не встановлено дійсної вартості пошкоджень застрахованого транспортного засобу, який було знищено, необґрунтовано відмовлено в клопотанні про призначення судової автотоварознавчо-трасологічної експертизи.

Вважає, що судами не надано правової оцінки звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11 червня 2015 року, хоча він містить низку розбіжностей та невідповідності, що ставить під сумнів об`єктивності та правильності проведеної такої оцінки.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 29 травня 2015 року о 22 год. 40 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Старовокзальна, 7-а в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є третя особа ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження автомобілів.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП (а.с.14).

На момент ДТП відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5935247 від 22 лютого 2015 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с.7).

Автомобіль Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований ОСОБА_2 за Договором добровільного страхування наземного транспорту № МОD/8134 від 23 липня 2014 року у ТДВ «Альянс Україна» (а.с.78-86).

Згідно з п.14.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 23 липня 2014 року визначено, що страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі, що не перевищує прямий дійсний збиток та страхову суму.

Пунктом 14.10 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 23 липня 2014 року визначено, що у разі пошкодження застрахованого ТЗ страхове відшкодування виплачується у розмірі майнової шкоди. При цьому розмір майнової шкоди визначається в розмірі вартості відновлювального ремонту застрахованого ТЗ.

На підставі договору із ТДВ «Альянс Україна», ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» було складено звіт про визначення вартості матеріального збитку від 11 червня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску ОСОБА_2 станом на 11 червня 2015 року складає 107 008,62 грн (а.с.15-24).

16 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «Альянс Україна» із заявою про перерахування страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування - ФОП ОСОБА_4 (а.с.12).

23 червня 2015 року ТДВ «Альянс Україна» було складено страховий акт №5-15 та на підставі рахунку ФОП ОСОБА_4 . № НОМЕР_3 від 16 червня 2015 року та кошторису витрат на ремонт транспортного засобу сплачено страхове відшкодування в сумі 115689,56 грн (а. с. 32, 33, 35, 38).

9 вересня 2016 року ТДВ «Альянс Україна» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми виплаченого страхового відшкодування та з урахуванням того, що відповідальність останнього була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» з лімітом відповідальності страховика 50 000 грн, просило стягнути з відповідача 65 689,56 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги до відповідача, а страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

У справі, яка переглядається, судами установлено, що згідно з звітом про визначення вартості матеріального збитку від 11 червня 2015р. вих. №11723, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ Porsche Cayenne держ. № НОМЕР_1 , становить 107 008,62 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт № ДСФ0000456 від 30 липня 2015 року вартість відновлювального ремонту складає 115 689,56 грн. (без ПДВ).

Таким чином, суди, встановивши фактичні обставини, дійшли правильних висновків про стягнення з відповідача вартості збитків в розмірі 65 689,56 грн. (115 689,56 грн. матеріальний збиток - 50 000,00 грн. страхове відшкодування за полісом № АІ/5935247= 65 689,56 грн.) як різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги про помилковість висновку суду першої та апеляційної інстанції щодо визначення суми страхового відшкодування у розмірі 115 689,56 грнспростовуються наведеними вище обставинами справи, які вказують на наявність згоди позивача та потерпілого на виплату останньому страхового відшкодування у зазначеному розмірі.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, правильно визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи не допустили, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є.В. Петров