Справа № 523/1866/19
Провадження №2-о/523/113/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в окремому провадженні, заяву-

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65101, м. Одеса, вул. Інглезі, буд. 5), Суворовський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65086, м. Одеса, вул. Десантний бульвар, 14), Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 30Б) про встановлення факту національної належності,-

Установив

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою та просить встановити факт, що національність заявниці - німкеня.

В обґрунтування заяви посилається на те, що дід заявниці, ОСОБА_2 був етнічним німцем і 14.10.1946 р. одружився з ОСОБА_3 , про що відділом ЗАГС Тагілстроївського району міста Нижній Тагіл Свердловської області РФ було зроблено актовий запис № 369. Під час одруження ОСОБА_2 взяв прізвище дружини « ОСОБА_4 ».

Як етнічний німець, ОСОБА_2 в 30-х роках був «розкуркулений», репресований і засланий до Сибіру . Гоніння етнічних німців в 40-х роках 20-го сторіччя та неможливість влаштуватися на роботу з німецьким прізвищем стали причиною зміни ним німецького прізвища « ОСОБА_4 » на російське « ОСОБА_4 ».

Батько заявниці, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 24.03.1947 р. відділом ЗАГС Тагілстроївського району міста Нижній Тагіл Свердловської області РФ По причині гонінь по національному ознаку етнічних німців в СРСР та упередженого відношення з боку місцевого населення, батько заявниці у всіх офіційних документах писав свою національність як «росіянин».

Заявниця, ОСОБА_1 , народилася в місті Одесі 06.05.1973 року, про що Київським відділом ЗАГС м. Одеси 29 травня 1973 р. було зроблено актовий запис №1285.

В свідоцтві про її народження, через несприйняття та упереджене відношення до німців місцевого населення, її батько ОСОБА_7 був записаний як «росіянин».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці народилася дочка, ОСОБА_8 , про що 23.08.1994 р. відділом РАГС Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зроблено відповідний актовий запис № 1012.

Таким чином, через приховування дідом, ОСОБА_10 та батьком ОСОБА_7 своєї справжньої національності «німець», - їх діти та онуки втратили зв`язок зі своїм національним походженням.

Як зазначила ОСОБА_1 , незважаючи на інші записи в графі «національність», вона з пращурами виховувалися відповідно до німецьких традицій, завжди вважали себе німцями, сповідують лютеранську релігію, постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримували стосунки зі своїми родичами - німцями, святкують німецькі свята та вважають себе німцями.

Окрім того, на теперішній час ОСОБА_1 зіштовхнулася з проблемою отримання довготривалої візи до Федеративної республіки Німеччина, куди в 90-х роках переїхали їхні родичі, через неправильне зазначення в офіційних документах її національності, ОСОБА_1 втратила переважне і безперешкодне право на відвідання цієї країни без будь-яких перевірок та застережень.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає за необхідне просити суд встановити факт національності як «німкеня».

Заявник в судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав та наполягав на її задоволенні в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи, Київського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представником відділу Заїченко А. В. надано письмові пояснення в яких зазначено, що заявниці необхідно було звернутись до Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області для вирішення питань щодо зміни національності (записів в актових записах) з письмовою заявою. Просив відмовити у задоволенні зазначеної заяви. (а.с. 57-60).

Представник заінтересованої особи, Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Падун М. В., також надала письмові пояснення в яких зазначила, що ОСОБА_1 до їх відділу з заявою про внесення змін до актових записів не зверталась, окрім того в порядку окремого провадження не може розглядатись заява, що містить зобов`язальні вимоги, тому просила відмовити у задоволенні зазначеної заяви. (а.с. 68,69).

Представник заінтересованої особи, Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мочуляк О. Ю. надав клопотання в якому зазначено, що зазначений орган не є належною заінтересованою особою по справі. (а.с. 56).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , дід заявниці, був етнічним німцем, і 14.10.1946 р. одружився з ОСОБА_3 , про що відділом ЗАГС Тагілстроївського району міста Нижній Тагіл Свердловської області РФ було зроблено актовий запис № 369. Під час одруження ОСОБА_2 взяв прізвище дружини « ОСОБА_4 ». (а.с. 7).

Батько заявниці, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 24.03.1947 р. відділом ЗАГС Тагілстроївського району міста Нижній Тагіл Свердловської області РФ По причині гонінь по національному ознаку етнічних німців в СРСР та упередженого відношення з боку місцевого населення, батько заявниці у всіх офіційних документах писав свою національність як «росіянин». (а.с. 8).

Заявниця, ОСОБА_1 , народилася в місті Одесі 06.05.1973 року, про що Київським відділом ЗАГС м. Одеси 29 травня 1973 р. було зроблено актовий запис №1285. (а.с. 12).

В свідоцтві про її народження, через несприйняття та упереджене відношення до німців місцевого населення, її батько ОСОБА_7 був записаний як «росіянин».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці народилася дочка, ОСОБА_8 , про що 23.08.1994 р. відділом РАГС Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зроблено відповідний актовий запис № 1012. (а.с. 14).

Таким чином, через приховування дідом, ОСОБА_10 та батьком ОСОБА_7 своєї справжньої національності «німець», - їх діти та онуки втратили зв`язок зі своїм національним походженням.

Як зазначила ОСОБА_1 , незважаючи на інші записи в графі «національність», вона з пращурами виховувалися відповідно до німецьких традицій, завжди вважали себе німцями, сповідують лютеранську релігію, постійно відвідують німецькі культурні заходи, все життя підтримували стосунки зі своїми родичами - німцями, святкують німецькі свята та вважають себе німцями.

Окрім того, на теперішній час ОСОБА_1 зіштовхнулася з проблемою отримання довготривалої візи до Федеративної республіки Німеччина, куди в 90-х роках переїхали їхні родичі, через неправильне зазначення в офіційних документах її національності, ОСОБА_1 втратила переважне і безперешкодне право на відвідання цієї країни без будь-яких перевірок та застережень.

Згідно з положеннями ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23.05.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи ДРАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності». Зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 24 Конституції України задекларовано рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання.

Як визначено у ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах заявника національності «німець» не перешкоджає йому відновлювати та зберігати етнічне походження його роду, відвідувати родичів за кордоном (в разі наявності таких), а також можливість користуватися пільгами, які гарантуються особам німецького походження.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Крім цього, вирішення питання про зобов`язання органу РАЦС вчинити певні дії (внесення змін до актового запису) в порядку окремого провадження є неприпустимим та можливе лише в позовному провадженні в адміністративному судочинстві з урахуванням необхідності забезпечення судом рівності прав сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із заявою до Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про внесення змін до актових записів цивільного стану не зверталась. Таким чином. суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви в частині зобов`язання заінтересованим особам внести зміни до актів цивільного стану.

Заявник не позбавлений права звернутися для вирішення питання про внесення змін до актових записів до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, а у разі відмови такого суб`єкта - оскаржити її в судовому порядку (відповідні роз`яснення містяться у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 755/11048/17).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Судом встановлено, що заявниця ідентифікує себе саме як німкеню та беззаперечно має німецьке коріння, проте з офіційних документів це напряму не вбачається.

В частині заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що вона «німкеня», суд вважає заяву підставною та кою, що підлягає до задоволення, оскільки вказаний факт підтверджений належними та допустимими, письмовими доказами.

Таким чином, суд заяву про встановлення юридичного факту задовольняє частково.

Керуючись ст.ст. 4-8,10,12,18,76-81,89,131,211, 223, 263, 352, 354, 279 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65101, м. Одеса, вул. Інглезі, буд. 5), Суворовський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65086, м. Одеса, вул. Десантний бульвар, 14), Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 30Б) про встановлення факту національної належності - задовольнити частково.

Встановити факт, що національність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , - німкеня.

В іншій частині заяви - відмовити у задоволенні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення (постанови) суду складається відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 06 вересня 2019 року.

Суддя