КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 753/3040/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/7535/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Борисової О.В.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію

за апеляційною скаргою Козій Дар`ї Олександрівни в інтересах ОСОБА_4

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва постановлену 9 квітня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Лужецької О.Р. (повний текст ухвали складено 10 квітня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , предметом якої є визнання права сумісної власності ОСОБА_5 на приміщення АДРЕСА_1 та визнання протиправною та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане приміщення.

В обґрунтування вимог позову посилався на те, що спірне нежитлове приміщення розташоване на технічному поверсі будинку над квартирою позивача та містить інженерні комунікації, а отже, має належати співвласникам багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності, як приміщення загального користування.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

В обґрунтування вимог заяви позивач посилався на те, що незабезпечення позову в обраний спосіб може призвести до утруднення виконання рішення суду в майбутньому, оскільки відповідач має намір та можливість відчужити відповідне нерухоме майно.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року заяву задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_4 .

У березні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Київського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року вказану ухвалу суду залишено без змін.

У березні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подала клопотання до суду першої інстанції з проханням здійснити зустрічне забезпечення по даній справі шляхом зобов`язання ОСОБА_5 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 4169000 грн, а у разі неможливості внести вказані кошти на депозит суду, то на квартиру ОСОБА_5 , яка належить йому на праві власності, має бити накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що діями позивача за оцінкою представника позивача, наразі завдаються збитки відповідачу на суму приблизно 4169000 грн, оскільки саме таку суму представник позивача оцінив майно відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію - залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою скасувати оскаржувану ухвалу від 9 квітня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити заяву про зустрічне забезпечення позову.

Так, у апеляційній скарзі скаржник зокрема зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Крім того вказує, що заява про забезпечення позову подано з порушенням норм процесуального права. Судом належним чином не надано належної оцінки доводам представника заявника. Та вказує, що ухвала від 9 квітня 2019 року порушує невід`ємне право ОСОБА_4 на мирне володіння майном.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про застосування зустрічного забезпечення позову суд першої інстанції вважав, що представником відповідача належним чином необґрунтовано необхідності застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки само по собі вжиття заходів забезпечення позову, не свідчить про те, що майновий стан позивача чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 проживає на території України, а саме: АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності (а.с. 10).

У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивача або її його щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків завданих відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, також з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , при цьому заявником не вказано, що вартість вказаного майна не розміру, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ураховуючи, що, як зазначено вище, відповідач не вказує, яким чином наявність арешту, з урахуванням його тимчасового характеру, порушує його права і свободи, не визначає, яким чином арешт майна спроможний спричини збитки, а також з огляду на те, що відсутні передбачені законом підстави для вирішення питання про обов`язкове зустрічне забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку для відмови у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права при постановлені ухвали суду про забезпечення позову, а також те що забезпечення позову порушує невід`ємне право ОСОБА_4 на мирне володіння майном апеляційним судом не приймається до уваги оскільки не є предметом дослідження апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про застосування зустрічного забезпечення позову, а відтак на законність оскаржуваної ухвали не впливає.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року необхідно залишити без змін, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 9 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Судді: