ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/213/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Кантицької О.І.

та сторін - представника позивача ОСОБА_2- адвоката Дубового А.М., представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Столяра М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/25744/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_4

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Посилається на ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно якої позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Зазначає, що він фактично проживає та зареєстрований у м. Дубно Рівненської області, а тому вважає, що дану справу повинен розглядати Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.. Стверджує, що суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, не взяв до уваги, що предметом даного позову є стягнення коштів за двома окремими договорами позики, які за своєю правовою природою не є пов'язаними між собою, правами та обов'язками, а тому не можуть розглядатися в одному провадженні.

Зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, повинен був частково відмовити позивачу у відкритті провадження у даній справі в частині стягнення коштів з відповідача ОСОБА_4 та в порядку ст.31 ЦПК України направити справу в цій частині за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 рок та передати матеріали справи на розгляд до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за встановленою підсудністю в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 в сумі 250 000 тис. Доларів США.

Від представника позивача Дубового А.М. поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення , а оскаржувану ухвалу суду без змін. Зокрема, посилається на те, що при відкритті провадження у даній справи суд першої інстанції діяв відповідно до норм законодавства та правомірно виходив із обставин? зазначених в позовній заяві. Вказує, що на стадії апеляційного оскарження роз'єднання позовних вимог не допускається, а тому не може бути передана частина позовних вимог з вказаних підстав на розгляд за підсудністю до іншого суду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Столяр М.В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на підстави викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_2- адвокат Дубовий А.М. у судовому засіданні заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з підстав, викладених у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ч. 15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що при відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції підставно вважав, що дана справа підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, виходячи з того, що місцем реєстрації та місцем проживання одного з відповідачів, а саме ОСОБА_6 є місто Тернопіль, про що й не заперечували сторони в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення підсудності при відкритті провадження у даній справі відбулося на підставі того, що позивачем ОСОБА_2 подано позов до двох різних осіб за двома окремими договорами позики, колегія суддів не може взяти до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження з порушенням правил підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце виконання договору, місце розгляду первісного позову тощо.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, скаржник не погоджується з ухвалою про відкриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та просить апеляційний суд в цій частині направити позовні вимоги на розгляд до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, оскільки відповідач ОСОБА_4 там зареєстрований та проживає.

Таким чином, скаржник оскаржуючи ухвалу про відкриття провадження з підстав порушення підсудності, фактично просить апеляційний суд роз'єднати позовні вимоги ОСОБА_2, що чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Разом з тим, відповідно до норм п.4 ч.1 ст. 197 ЦПК України суд першої інстанції у підготовчому засіданні вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об'єднання справ і роз'єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішенні раніше.

Отже, відповідач ОСОБА_4 не позбавлений можливості у підготовчому засіданні суду першої інстанції, поставити питання , щодо роз'єднання позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, з підстав на які він посилається в апеляційній скарзі, а саме наявності двох окремих договорів позики , укладеними з двома різними особами. Натомість, суд апеляційної інстанції переглядаючи оскаржувану ухвалу про відкриття провадження, в частині дотримання правил встановленої підсудності, не може виходити за норми, встановлені цивільно процесуальним законодавством для перегляду в апеляційному порядку даної категорії справ.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому підстав для її скасування з підстав наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 19 лютого 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.