Справа № 621/166/19
Провадження № 2/621/463/19
22 лютого 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Вельможної І.В.,
за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
В обґрунтування позову зазначено, що 01.10.2014 року до ОСОБА_1 звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 2000 доларів США. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і на той час у нього була така сума грошей, ОСОБА_1 погодився позичити ОСОБА_2 зазначену суму коштів за умови їх повернення до 01.11.2014 року. Саме на цих умовах сторони уклали договір позики, на підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку і отримав від позивача 2000 доларів США. Однак, ОСОБА_2 свої зобовязання та вказані в борговій розписці строки не виконав. ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, але ОСОБА_2 повернув лише 300 доларів США та власноруч написав нову розписку, в якій зобов'язався повернути залишок боргу. Станом на 03.07.2017 року сума боргу склала 1700 доларів США. Коли ОСОБА_1 звернувся до відповідача 01.09.2017 року, останній запевнив позивача, що поверне борг до 30.09.2017 року. Проте, у вказаний строк відповідач не повернув гроші, на подальші вимоги позивача про повернення боргу також не відреагував. Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми боргу. Вказане змусило ОСОБА_1 звернутися за захистом порушеного права до суду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання судової кореспонденції. Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надав.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Судом встановлено, що 01.10.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Відповідач зобовязувався повернути вказані кошти до 01.11.2014 року (а.с. 6).
У визначений строк, а саме 01.11.2014 року відповідач свої зобовязання не виконав, борг ОСОБА_1 не повернув.
У звязку з викладеним 03.07.2017 року ОСОБА_2 була складена нова розписка, з якої вбачається, що станом на 03.07.2017 року відповідач повернув ОСОБА_1 300 доларів США від основного боргу у розмірі 2000 доларів США. Сума основного боргу зменшилася до 1700 доларів США, яка ОСОБА_2 зобовязувався повернути. Відповідач запевнив ОСОБА_1, що поверне борг до 30.09.2017 року (а.с. 7).
Станом на день ухвалення рішення суду ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав, борг ОСОБА_1 не повернув.
Положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи положення ст. ст. 625, 1050 ЦК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню суми інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу.
Що стосується стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті «Урядовий курєр» з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем.
Інфляційні витрати = (сума заборгованості * індекс інфляції / 100) сума заборгованості.
Період з травня 2018 року по серпень 2018 року не індексується, оскільки індекс інфляції не перевищує 100%.
Таким чином, сума інфляційних втрат становить 6746 грн. 78 коп.
Позивач для розрахунку 3% річних та інфляційних втрат використовував суму заборгованості в гривневому еквіваленті курсом валют станом на 30.09.2017 року, проте, такий розрахунок є помилковим, оскільки, відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, сума заборгованості повинна використовуватися станом на 22.01.2019 року день предявлення позову.
За таких обставин, сума 3% річних та інфляційних втрат, зазначена позивачем, є меншою, ніж це встановлено в ході судового розгляду справи. З метою дотримання законодавства і захисту порушених відповідачем прав позивача, суд вважає за можливе стягнути суму 3 % річних та інфляційних втрат, визначену в ході судового розгляду.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення позову в повному обсязі.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним та документально підтвердженні судові витрати по справі, а саме сплачену суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.
- 3% річних від суми боргу 1870 (одна тисяча вісімсот сімдесят) грн. 56 коп.
- інфляційних втрат 6746 (шість тисяч сімсот сорок шість) грн. 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт МТ № 119412, виданий 21.04.2010 року Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт МН № 742573, виданий 21.02.2005 року Зміївським РВ УМВС України в Харківській області, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5 п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського Апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання рішення 22.02.2019 року.

Головуючий: