ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 756/5139/16-ц

провадження № 61-22039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Слободянюк С. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позовній заяві посилалось на те, що 7 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 44.05-10-1055/П, відповідно до якого позивач надавав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 105 000 доларів США зі сплатою 13,50% річних з кінцевим терміном погашення до 6 листопада 2022 року.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 44.02-1418/П.

Відповідачі не виконують свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 15 вересня 2015 року складає 185 086,19 доларів США, що еквівалентно 4 063 140,66 грн, з яких: 91 679,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 012 619,57 грн, - заборгованість за кредитом, 62 494,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 371 914,93 грн - заборгованість за процентами; 12 147,83 доларів США, що за курсом НБУ становить 266 677,54 грн, - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 764,38 доларів США, що за курсом НБУ становить 411 928,63 грн, - пеня за несвоєчасне повернення процентів.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 185 086,19 доларів США, що еквівалентно 4 063 140,66 грн.

Заперечення відповідачів на позов

Відповідачі посилались на те, що згідно з пунктом 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов`язань за кредитним договором протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Останній платіж на погашення кредиту здійснений 27 квітня 2011 року, отже строк повернення усієї суми кредиту та нарахованих процентів, як вважають відповідачі, настав 27 липня 2011 року, проте позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише у квітні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 зазначала, що порука є припиненою, оскільки банк не пред`явив вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Відповідачі подали суду заяву про застосування позовної давності.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами при розгляді справи встановлено, що 7 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 44.05-10-1055/П, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 105 000 доларів США шляхом надання траншів протягом перших дванадцяти місяців, зі сплатою 13,5% річних.

Відповідно до пункту 1.1.3 договору погашення траншів кредиту здійснюється щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця згідно графіку, починаючи з грудня 2008 року, останній платіж має бути внесений у листопаді 2022 року.

Згідно з пунктом 3.3.6 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти в розмірі, визначеному пунктом 2.4 цього договору, та комісії в розмірах та в порядку, визначеному пунктами 3.3.10, 3.4.1 цього договору.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником зобов`язань за пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору протягом більше 90 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Також судом встановлено, що відповідно до пункту 1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, укладено іпотечний договір, за яким банку в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 заставною вартістю 757 500 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Останній платіж з повернення кредиту божником здійснено 10 вересня 2010 року, а по нарахованим процентам - 27 квітня 2011 року, після чого жодних платежів за договором позичальником здійснено не було.

Через неналежне виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів станом на 15 вересня 2015 року утворилась заборгованість за договором на суму 185 086,19 доларів США, що еквівалентно 4 063 140,66 грн, з яких: 91 679,84 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становить 2 012 619,57 грн, 62 494,15 доларів США - заборгованість за процентами, що за курсом НБУ становить 1 371 914,93 грн; 12 147,83 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що за курсом НБУ становить 266 677,54 грн; 18 764,38 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів, що за курсом НБУ становить 411 928,63 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2016 року, ухваленим у складі судді Маринченко М. М., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконував свої зобов`язання за договором щодо сплати кредиту та нарахованих процентів з 27 квітня 2011 року, внаслідок чого відповідно до пункту 4.4 кредитного договору термін надання кредиту закінчився, отже обов`язок погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції у позичальника виник 27 липня 2011 року (27 квітня 2011 року + 90 календарних днів). Відтак, починаючи з 28 липня 2011 року, у кредитора виникло право звернення до суду за захистом порушеного права та почався перебіг позовної давності.

Позивач звернувся з позовом до відповідачів 12 квітня 2016 року, тобто після спливу позовної давності, поважних причин пропуску позовної давності не навів, доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності не надавав.

Враховуючи заяву представника відповідачів про застосування позовної давності, суд дійшов до висновку про відмову у позові про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності.

Щодо стягнення заборгованості із поручителя, то суд відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_2 з підстави, визначеної частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки встановив, що вимогу до поручителя кредитор не подавав протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, отже порука припинилась.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2017 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2016 року скасовано із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 907 доларів США основного боргу, 24 785,26 доларів США процентів за користування грошовими коштами, а всього - 106 692,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 вересня 2015 року еквівалентно 2 341 895,10 грн, та стягнено пеню у розмірі 678 606,17 грн.

Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 45 307, 52 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що за умовами п. 7.3 кредитного договору строк його дії встановлено до повного виконання зобов`язань.

Умовами пункту 4.4 кредитного договору визначено, що у разі невиконання позичальником зобов`язань за пунктами 3.3.6, 3.3.7 (пункт 3.3.6 - сплата процентів та пункт 3.3.7 - обов`язок достроково повернути наявну заборгованість за кредитора та сплатити нараховані проценти, комісії та штрафи) цього договору протягом більше 90 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, але за умовами пункту 7.3 договору строк кредитного договору встановлено до повного його виконання.

Оскільки станом на 15 вересня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 185 086,19 доларів США, що еквівалентно 4 063 140,66 грн, апеляційний суд стягнув заборгованості за кредитним договором з основного боржника та поручителя у межах трирічного строку позовної давності, тобто з 12 квітня 2013 року, а не з дати останнього платежу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на судами норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На думку заявника, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що кредитор не пропустив строку звернення до суду з позовом, натомість рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-900цс16, від 29 червня 2016 року №1188 цс16, відповідно до яких у разі, коли строк виконання основного зобов`язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України змінено, то саме з цього моменту у кредитора виникає право на звернення до суду за захистом прав, отже у даній справі у кредитора виникло право на звернення до суду через 90 днів після останнього погашення кредиту, проте банк цей строк пропустив.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження і ухвалою цього ж суду від 7 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо в договорі встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання за кредитним договором є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, провадження № 14-10цс18).

Касаційний суд звертає увагу на те, що у даній справі спірним є питання щодо саме моменту, з якого у позивача-кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції, дослідивши умови договору та докази, подані позивачем на обґрунтування позову, та врахувавши заяву про застосування позовної давності, подану відповідачами, встановив, що умовами договору (пункт 4.4) встановлено момент, коли у кредитора виникає право на пред`явлення боржнику ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язання: у разі невиконання позичальником зобов`язань за пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору протягом більше 90 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту і нараховані штрафні санкції.

Отже, у даній справі у кредитора виникло право на захист порушених прав через 90 днів після останнього погашення боржником чергового платежу по кредиту - 10 вересня 2010 року, по відсоткам - 27 квітня 2011 року.

Проте з позовом кредитор звернувся до суду лише 14 квітня 2016 року.

З огляду на наведене, висновок апеляційного суду про те, що кредитор не пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав, є помилковим.

Також при вирішенні позову про стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 як поручителя апеляційним судом не враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Отже, оскільки банк протягом шести місяців з дати останнього погашення заборгованості за кредитним договором, тобто з 28 липня 2011 року вимогу до поручителя не пред`явив, порука припинилася, що є підставою для відмови у позові до ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак