Справа № 149/202/18
Провадження № 22-ц/801/416/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуСправа № 149/202/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) - Хмільницький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Робак М. В. в м. Хмільник, 18 грудня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби, та висував вимогу про стягнення за рахунок Держави Україна шляхом списання коштів з спеціально визначеного рахунку Державного бюджету України в безспірному порядку на його користь моральної шкоди у розмірі 108 324 гривні, завданої незаконними діями щодо невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року (а.с. 139 - 141), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року (а.с. 215 - 219) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

02 липня 2018 року ОСОБА_3 в порядку частини 8 статті 141 та статті 246 ЦПК України подав клопотання про відшкодування судових витрат на правову допомогу, яке обґрунтовував тим, що для захисту своїх порушених прав при розгляді вказаної справи він скористався правовою допомогою адвоката про що було укладено відповідний договір та додаткову угоду. Загалом адвокатом було затрачено 22 години часу при наданні правової допомоги у цій справі, тому він, ОСОБА_3 сплатив за правову допомогу 11 000 гривень. Враховуючи, що його позовні вимоги було задоволено частково, просив ухвалити додаткове рішення яким стягнути за рахунок Держави України шляхом списання коштів з спеціально визначеного рахунку Державного бюджету України на його користь суму витрат на правову допомогу в розмірі 3 080 гривень (матеріали клопотання а.с. 1 - 3).

Додатковим рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року клопотання ОСОБА_3 задоволено та ухвалено доповнити рішення Хмільницького міськрайонного суду від 26.06.2018 року наступним пунктом: Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНКПП НОМЕР_1) судові витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 3 080 гривень (матеріали клопотання а.с. 54 - 55).

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано докази про розмір витрат, які ним сплачено в зв'язку з розглядом цивільної справи, у строки та у порядку встановленому ч.8 ст. 141 ЦПК України, а тому понесені ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 080 грн (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) слід стягнути з Державного бюджету України.

З таким рішенням не погодився відповідач - Хмільницький міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та 18 січня 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у запереченні на клопотання про відшкодування судових витрат, та зводяться до незгоди з рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року, яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_3

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку від інших учасників справи не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване статтею 59 Конституції України.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 6 статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

По справі встановлено наступні обставини:

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 30 000 гривень моральної шкоди завданої незаконними діями по невиконанню рішення суду, що набрало законної сили. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року це рішення залишено без змін.

Скориставшись правом на відшкодування судових витрат, до закінчення судових дебатів представник позивача зробив заяву, що докази понесених судових витрат будуть подані на протязі п?яти днів після ухвалення рішення суду, про що вказано в протоколі судового засідання.

02 липня 2018 року заявником було подано клопотання про відшкодування судових витрат, у строк передбачений абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи слідує, що адвокат Захарчук М. В. є представником позивача ОСОБА_3, про що свідчать ордер Серії ВН № 053837 від 02 березня 2018 року та ордер Серії ВН № 081865 від 14.09.2018 року (а. с. 70, 197), а також Договір № 15/01-18 про надання правової допомоги укладений 15 січня 2018 року та Додаткова угода до Договору № 15/01-18 про надання правової допомоги від 15 січня 2018 року (матеріали клопотання а. с. 4, 5).

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_3, витрати на правничу допомогу складаються з: вивчення правової ситуації клієнта, консультації, узгодження правової позиції - 2 години; збору, систематизації матеріалів виконавчого провадження - 1 година; підготовки позовної заяви - 6 годин; участі у судових засіданнях та проїзду до суду (02.03.2018, 19.04.2018, 25.05.2018, 26.06.2018) - 12, 5 годин, а загалом адвокатом затрачено 22 години, отже витрати на правничу допомогу становлять 11 000 гривень (матеріали клопотання а. с. 2, 3).

На підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу ОСОБА_3 надав квитанцію № 0.0.954468446.1 від 01.02.2018 року та квитанцію прибуткового касового ордеру № 02/07 від 02.07.2018 року, з яких слідує, що позивачем було здійснено оплату за надання правничої допомоги у сумі 5 000 грн та 6 000 грн відповідно (матеріали клопотання а. с. 6, 7).

У відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків. Тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до положень статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених неб судових витрат до закінчення судових дебатів у справі. Суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. В такому випадку суд ухвалює додаткове рішення.

ОСОБА_3 подав клопотання про стягнення понесених ним судових витрат в 5-денний строк після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 частково: 28 % від заявленої позивачем до стягнення суми, тому суд першої інстанції при постановленні додаткового рішення від 18 грудня 2018 року вірно стягнув з відповідача суму понесених позивачем та документально підтверджених витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 червня 2018 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2018 року після його перегляду в апеляційному порядку, тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін, як таке, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Пунктом першим частини другої статті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року встановлений у розмірі 1 921, 00 гривня.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій 108 324 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета