Справа № 158/1717/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/186/19 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок площею 0,16 га та 0,09 га, які знаходяться в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області. Спадкоємцями є вона та її брат ОСОБА_2

Після звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

На підставі наведеного просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 1600 кв.м., що становить 800 кв. м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 900 кв.м., що становить 450 кв.м., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 яка розташована в с. Жидичин, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1600 кв.м., що становить 800 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1 та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 27.12.2004 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 900 кв.м., що становить 450 кв.м., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 яка розташована в с. Жидичин, Ківерцівського району Волинської області, та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 27.12.2004 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково прийшов до висновку, що до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, ввійшла земельна ділянка площею 0,16 га, цільове призначення якої є обслуговування житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 судом не враховано рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.12.2015 року. Також суд фактично змінив цільове призначення даної земельної ділянки, надавши право будівництва позивачці на спірній земельній ділянці. Просить оскаржуване рішення в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,16 га скасувати, а в частині визнання права власності за ОСОБА_4 Ѕ частини земельної ділянки площею 0,09 га залишити в силі.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в частині задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого селянського господарства не оскаржується відповідачем, апеляційним судом у цій частині законність рішення не перевіряється та справа в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з висновку судової земельно-технічної експертизи та додатку до Висновку про можливість розподілу в натурі земельної ділянки, яка розташована по вул. Б. Хмельницького, 15, в с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області площею 0,16 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та розподілу земельної ділянки площею 0,09 га, яка розташована в с. Жидичин, Ківерцівського району Волинської області призначеної для ведення особистого селянського господарства, в частках, рівних ідеальним, вважаючи обидві ділянки такими, що підлягають спадкуванню.

Такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, яка є матір'ю сторін у справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.9).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 27.12.2004 року Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер - НОМЕР_6, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_1

Також покійній ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 0,16 га, кадастровий номер - НОМЕР_7, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Жидичин, Ківерцівського району Волинської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 27.12.2004 року Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області.

Із долученої відповідачем до справи копії заповіту вбачається, що ОСОБА_5 ще за життя 04.06.1980 року склала заповіт на ОСОБА_2 щодо житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.39).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.12.2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с.40-41).

Також встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.04.2016 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами шляхом їх звільнення.

04.11.2005 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим № 3221 договори дарування частини земельної ділянки площею 0,07 га із земельної ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер - НОМЕР_7, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та частину земельної ділянки площею 0,09 га із земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер - НОМЕР_6, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку, (а.с.13, 14).

Отже, у власності ОСОБА_5 на час її смерті були дві земельні ділянки площами 0,016 га з колишньої 0,25 га та 0,09 га з колишньої 0,16 га.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_7 про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що ОСОБА_4 прийняла спадщину шляхом подання заяви до Ківерцівської державної нотаріальної контори. Також встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_2 звертався із заявою до Ківерцівської державної нотаріальної контори 13.07.2006 року за №357 про прийняття спадщини (а.с.16).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав виникнення права власності на земельну ділянку, є прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку у порядку спадкування переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце і час відкриття спадщини; наявність чи відсутність заповіту спадкодавця; коло спадкоємців, які мають право на спадщину за заповітом чи за законом у порядку черговості; коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не встановив склад спадщини на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини 3 статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Аналізуючи наведене, зокрема, що відповідач у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 за заповітом став одночасно власником житлового будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці розміром 0,16 га, враховуючи наведені норми Закону, апеляційний суд доходить висновку, що задоволені судом першої інстанції вимоги ОСОБА_4 в частині визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,16 га є необгрунтованими та незаконними.

Позивачем не надано доказів, які би підтверджували, яка площа земельної ділянки необхідна для обслуговування успадкованого будинку та знаходиться під будинком, щоб виключити цю площу із ділянки, яка би підлягала успадкуванню за законом сторонами у рівних частинах. Оскільки такі докази відсутні, позов в оскаржуваній частині не може бути задоволений.

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув та вищевказаних положень закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,16 га за позивачем в порядку спадкування за законом.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає до скасування в оскаржуваній відповідачем частині з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1050 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року в даній справі в частині позовних вимог щодо земельної ділянки площею 1600 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 800 кв. м. від загальної площі 1600 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1050 (одну тисячу п'ятдесят) гривень понесених ним витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді