Провадження №2/760/235/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Ковальській К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_4
Позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 приватизована та належала на праві спільної часткової власності позивачу, відповідачу та третій особі - ОСОБА_3.
Вказав, що відповідач 28.12.2015 подарував належну йому 1/3 частку вищевказаної квартири третій собі - ОСОБА_4, уклавши договір дарування №6488, посвідчений приватним нотаріусом Агбун М.І. Болградського районного нотаріального округу Одеської області.
Зазначив, що на сьогоднішній день співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Позивач зазначив, що за адресою спірної житлової площі зареєстровано троє осіб, а саме: позивач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, але за адресою спірного житлового приміщення відповідач був зареєстрований 27.10.2009 та мешкав до весни 2015 року, а згодом відчужив належну йому 1/3 частку квартири третій особі.
Позивач вказав, що з того часу відповідач в належному позивачу та третім особам житловому приміщенні не проживає за власним бажанням, не маючи перешкод в користуванні квартирою, своїх речей в ній не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе та кореспонденцію не отримує.
Зазначив, що факт не проживання відповідача в квартирі посвідчується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.08.2018, яким засвідчено, що ОСОБА_2 з 2015 року не проживає за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_4
Позивач пояснив, що відповідачу не чинилося жодних перешкод у його проживанні в квартирі, даний факт підтверджується відсутністю з боку відповідача заяв або скарг до правоохоронних органів на перешкоджання йому у проживанні в спірній квартирі.
Позивач зазначив, що відповідачу належить частка в житловому будинку АДРЕСА_1 а тому він забезпечений власною житловою площею, і тому формальна реєстрація відповідача в квартирі створює учасникам справи перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки вони вимушені нести додаткові витрати на оплату за житлово-комунальні послуги, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб.
У зв'язку з наведеним вище, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити.
Ухвалою судді від 24.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного рішення не заперечує, позов підтримує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, врахувавши заяву представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності (дублікат) від 10.11.2014 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_2 28.12.2015 подарував належну йому 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4, уклавши договір дарування № 6488, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І.
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що ОСОБА_2, у спірній квартирі з весни 2015 року не проживає.
Згідно акту про не проживання особи, складеного комісією в складі майстра, мешканців будинку за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 84, від 17.08.2018, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_5, з 2015 року.
Згідно відповіді Солом'янського управління поліції ГУНП у м. Києві вих. №303А/125/5518 від 20.08.2018, згідно даних ІІПС «АРМОР» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявами, повідомленнями або скаргами з приводу неможливості йому у проживанні в АДРЕСА_6 за період з 01.01.2015 по теперішній час, до Солом'янського управління поліції ГУНП у м. Київ не звертався.
За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.
Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1
З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 274-289, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: