ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1315/18 Номер провадження 22-ц/814/686/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: представника позивача - Коваленка Р.Й.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що, 22 липня 2010 року між ними та ОСОБА_3 було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 31.07.2017 року ОСОБА_3 не виконала свої зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 52392,30 грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що строк позовної давності по кредитному договору №б/н від 22.07.2010 року почав свій перебіг з останнього дня строку дії карти НОМЕР_1, який вказано до 08/14, тобто з 31.08.2014 року.

При цьому, зазначають, що з даним позов Банк звернувся до суду 31.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Вважають, що зазначені обставини та факти місцевим судом не досліджені та залишені поза увагою, зокрема, щодо строку дії карти, на підставі чого було зроблено передчасний висновок про пропуск позивачем строку позовної давності.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги є, на її думку, необґрунтованими та безпідставними.

Вказує, що місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні даного позову за пропуском строку позовної давності, оскільки судом були роз'яснені права та обов'язки щодо надання доказів, проте позивач у справі не скористався таким правом, та, у передбаченому законом порядку та строки, не надав належних і допустимих доказів щодо своєчасного звернення з даним позовом до суду.

Зазначає, що банком також не додано до матеріалів справи належних доказів на підтвердження дійсності укладення між сторонами кредитного договору, оскільки додані документи, крім анкети-заяви позичальника, не містять її підпису, та є неналежно завіреними.

Також, зауважує, що Банком було безпідставно в одноособовому порядку істотно змінено умови договору, а саме щодо підвищення процентної ставки, без інформування про це позичальника.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2010 року ОСОБА_3 було підписано заяву №б/н, згідно якої вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 1000,00 грн. на картковий рахунок (т.1, а.с.7).

Проте, ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не здійснює, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.07.2017 року у сумі 52392,30 грн., у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 2715,92 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 42955,32 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією - 3750,00 грн.;

а також штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) - 2471,06 грн. (т.1, а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості Банк звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому, доказів ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років позивач не надав, вони нею не підписані, а наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, оскільки не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. Також, оскільки строк позовної давності сплинув до основної вимоги, то він сплинув і до інших вимог.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується Анкетою-заявою відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т.1, а.с.7).

Проте, місцевим судом було вірно вказано, що Розрахунок заборгованості від 31.07.2017 року за Кредитним договором №б/н від 22.07.2010 року, яким установлено неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, зокрема, не здійснення чергових платежів на погашення заборгованості у встановлені кредитним договором порядку та строки, внаслідок чого утворення заборгованості станом на 31.07.2017 року в сумі 52392,30 грн., належним чином не оформлений, а саме не містить прізвища та ініціалів посадової особи, яка має право складати такий розрахунок (т.1, а.с.7-9).

Окрім того, доданий позивачем до відповіді на відзив розрахунок заборгованості не містить ні підпису, ні печатки, ні прізвища з ініціалами уповноваженої особи Банку, яка його склала (т.2, а.с.39-42).

При цьому, 04.12.2018 року позивачем та її представником було подано заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності (т.2, а.с.47-48).

Частинами 1,4 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦКУ).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦКУ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За приписом ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено 22.07.2010 року.

При цьому, на підтвердження отримання відповідачем кредитних карток: НОМЕР_2 та НОМЕР_1 зі строком дії останньої до 08/14 року, Банком було надано засвідчену не належним чином копію повідомлення від 01.10.2018 року №20170831/0875 (т.2, а.с.14).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що з даним позовом Банк до суду звернувся лише 06.09.2017 року (дата на штампі суду про надходження позовної заяви) та зважаючи на те, що відповідач та її представник подали суду першої інстанції заяву з проханням застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який за загальним правом статті 257 ЦК України встановлено у три роки, при цьому Банком не вказано на жодні обставини поважності пропуску такого строку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для відмови в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Окрім того, в матеріалах справи, відсутній конверт з відбитком штемпеля відділення поштового зв'язку, з якого би вбачалось, що лист з даним позовом було надіслано до суду в межах трирічного строку позовної давності.

При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження подачі даного позову у визначений законом строк, АТ КБ «ПривіатБанк» до місцевого суду не надано. Додана до матеріалів справи в суді першої інстанції, а саме, до відповіді на відзив, копія реєстру №8858344 позовів до суду від 31.08.2017 року, зокрема, і щодо ОСОБА_3, та підтвердження подачі даного позову до відділення поштового зв'язку, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки вказані документи не містять оригіналу ні підпису, ні печатки, ні прізвища з ініціалами уповноваженої особи Банку, яка його складала (т.2, а.с.72).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що строк позовної давності до кредитному договору №б/н від 22.07.2010 року почав свій перебіг з останнього дня строку дії карти НОМЕР_1, який вказано до 08/14, при цьому Банк з даним позов звернувся до суду 31.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, проте зазначені обставини та факти місцевим судом не досліджені та залишені поза увагою, колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач, діючи в межах свої повноважень, процесуальних прав та обов'язків, належним чином не обґрунтував вимоги позовної заяви, не надавши належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в ній, зокрема, щодо дати звернення до суду з позовом, то місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні даного позову.

Долучення до апеляційної скарги належним чином завірених копій документів, які внаслідок їх невірного засвідчення не були прийняті місцевим судом, колегія суддів до уваги не приймає та не розглядає в передбаченому законом порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України, оскільки позивачем в жодній мірі не обґрунтовано на підставі належних та допустимих доказів, неможливість надання даних документів, як доказу на підтвердження правомірності позовних вимог, безпосередньо до суду першої інстанції, в передбаченому процесуальним законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова