справа № 208/5470/18
№ провадження 2/208/1435/19
21 лютого 2019 р. м. Кам'янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 червня 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 194, складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3, актовий запис № 257 від 07.06.2013 року, складений Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 26 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, змінено прізвище позивача з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Єдиним місцем проживання позивача та дитини була кватира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, вищезазначене підтверджується актом про,проживання від 15.09.2017 року. В 2017р.ОСОБА_2 відвіз дитину та залишив на проживання у сторонніх людей, а сам залишився проживати в місті Кам'янське за невідомою адресою, чим позбавив можливості позивача реалізувати свої материнські права та обов'язки відносно малолітньої дитини, та сам самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. В рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі вищевказаного судового рішення, лише 16 лютого 2018 року дитина була повернута додому, в нормальне середовище до матері.
Позивач вказує, що дитині краще буде проживати разом з нею. Тому просить суд визначити місце проживання дитини разом з позивачем та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки.
Представник позивача до початку судового засідання надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом виклику через оголошення на офіційному веб сайті суду, що підтверджується матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак в судові засідання не з'явився, у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Представник третьої особи в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала суду висновок про встановлення місця проживання дитини, відповідно до якого вважається за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір`ю, ОСОБА_1.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного.
Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом з письмових матеріалів справи встановлено, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 09.06.2012 року - по 26.12.2017 рік (а.с.12).
Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 (а.с.11).
З Акту №1613 про проживання без реєстрації від 15 вересня 2017 року вбачається, що позивачка з донькою ОСОБА_3 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
З матеріалів справи встановлено, що дитина ОСОБА_3 відвідувала ДНЗ №46 з 01.09.2015р. З 14.09.2017р. дитина не відвідує дошкільний заклад, оскільки 13.09.2017р. ОСОБА_3 забрав батько з садочка, на час надання зазначеної довідки місцезнаходження ОСОБА_3 не відоме.(а.с.16).
Відповідно до довідки, наданої керівником дитячого розвивального закладу UMICITY, ОСОБА_3 відвідувала заклад, за навчання в закладі оплату здійснювала мама дитини, також мама приводила на заняття та забирала дівчинку. 13.09.2017р.на заняття англійської мови ОСОБА_3 не з`явилась (а.с.15).
Також з матеріалів справи вбачається, що 29.08.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідування внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом того, що 29.08.2017р. надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що за місцем проживання її чоловік ОСОБА_2 в ході сварки спричинив їй тілесні ушкодження. (а.с 18).
Судом встановлено, що після того, як відповідач забрав дитину з дошкільного закладу 13.09.2017р., позивач знайшла свою дитину на Закарпатті, у приватному будинку чужих людей, але повернути її додому без відповідно судового рішення було неможливо. Здійснюючи захист прав дитини позивач ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до Криничанського районного суду Дніпропетровської області із позовом про негайне відібрання дитини та поверненням її за попереднім місцем проживання. Так, рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Ухвалено рішення про негайне відібрання дитини та поверненням її за попереднім місцем проживання (а.с.29-31).
12.01.2018р. на підставі виконавчого листа Криничанським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження (а.с.32).
В рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі вищевказаного судового рішення, лише 16 лютого 2018 року дитина була повернута додому, в нормальне середовище до матері.
Вищезазначені обставини вплинули на психічний стан дитини, що підтверджується висновком про результати психологічного обстеження ОСОБА_3, виданого медичним центром «Здорова родина».
Так, відповідно до вищезазначеного висновку зазначається, що страхи і тривога дитини пов'язані з ситуацією розлучення, коли батько демонструє агресивну поведінку у відносинах з матір'ю, втягуючи в конфлікт дитину, так і особливостями розвитку, що є в емоційній напрузі дівчинки, її поведінці, частих емоційних зривах і примхах, плаксивості і спалахах агресії. Світ дівчинки під загрозою, а її почуття ніхто не називає і не може розділити і без допомоги дорослих їй важко справлятися з поточною ситуацією. Дівчинка перебуває в постійному стресі, що може мати негативні наслідки для її незрілої психіки. Причиною зазначених складнощів є не тільки поточний сімейний конфлікт, а й сформовані в ході росту і розвитку дитини клімат всередині сім'ї та взаємини, а також недостатньо розвинена здатність сім'ї встановлювати і витримувати міжособистісні кордони, і організувати діалог (а.с. 35-40).
Щодо заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).
Частинами другою, третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява №2091/13, у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Суд враховує, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, в судове засідання останній не з'явився, відповідно, не намагається довести своє бажання турбуватись та піклуватись про доньку.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір'ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому, в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дочки разом із матір'ю.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто аліменти повинен сплачувати той з батьків, який проживає окремо від дитини.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Зважаючи на те, що наразі донька проживає з матір`ю, а батько також зобов'язаний приймати участь у її утриманні, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - у розмірі 2000,00грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі понесені за сплату судовою збору при подачі позову до суду за позовною вимогою про визначення місця проживання дитини, в розмірі 960,00 гривень, витрати, пов'язані із наданням правничої допомоги, в розмірі 7878,00грн. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на користь держави з відповідача підлягає стягненню 640,00грн.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 141, 150, 161, 197, 181, 180, 184, СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 141, 263-265, 282, 289ЦПК України,суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2), третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради (м.Кам`янське пр-т Свободи 2/1), про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини- задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.
Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень із індексацією відповідно до закону щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повнолітня.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати, пов'язані із наданням правничої допомоги, в розмірі 7878,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 витрати на сплату судового збору, в розмірі 960,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ізотов В. М.