Провадження № 22 Ц - 812/248/19 Головуюча першої інстанції: Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2019 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Горенко Ю.В.

з участю

позивачки - ОСОБА_3

відповідачів- ОСОБА_8

представників:

позивачки - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2018 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( треті особи: ТОВ «Центральний-1» та Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради) про покладення зобов'язання за власний рахунок демонтувати у спільному приміщенні камери відеоспостереження та відеореєстрації разом з технічними приладами та пристроями для підключення системи відеоспостереження та відеореєстраії,

встановила:

29.12.2016 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про покладення зобов'язання за власний рахунок демонтувати у спільному приміщенні камери відеоспостереження та відеореєстрації

Позивачка зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі без її згоди встановили у спільному тамбурі камеру відеоспостереження та відеофіксації чим порушують її права щодо недоторканості приватного життя.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2017 р. позов було задоволено, а камера відеоспостереження та відеореєстрації демонтована 05.04.2018 р. згідно з постановою державного виконавця від12.04.2018 р. (а.с.106).

Після скасування заочного рішення в порядку перегляду за заявою відповідача позивачка доповнила позовні вимоги та вимагала демонтувати камери відеоспостереження та відеореєстрації разом з технічними приладами та пристроями для підключення системи відеоспостереження та відеореєстраії.

Доповнення позовних вимог позивачка обгрунтовувала тим, що дроти та кріплення, які залишилися на стіні не виключають можливості повторного встановлення відповідних приладів відеоспостереження за її приватним життям.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2018 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення разом з ухвалою місцевого суду про скасування заочного рішення, та просить ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованність висновків суду та порушення норм матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до приписів ст. ст. 301, 302, 307 ЦК України фізична особа має право на особисте життя та його таємницю.

В правозастосовчій практиці Європейського суду право на особисте життя здебільшого виражається терміном приватне життя, і саме такий термін використовує позивачка, вимагаючи захисту цього права.

Невід'ємними складовими права на особисте життя, зокрема, є повноваження особи: - мати особисте життя, як можливість бути носієм даного особистого немайнового права; визначати, організовувати та реалізовувати особисте життя; визначати коло осіб, які можуть мати доступ до інформації про її особисте життя; повноваження зберігати в таємниці обставини особистого життя та повноваження вимагати захисту права на особисте життя.

Одним із об'єктів такого захисту є право особи самій визначати право інших осіб на ведення стосовно неї фото-, кіно-, теле- чи відео зйомки.

Статтею 307 ЦК України визначено, що фото-, кіно-, теле- чи відеофіксація особистого ( а рівно-приватного) життя особи може здійснюватися лише за її згодою.

За відсутності такої згоди, дії щодо фіксації особистого життя на відповідний носій вважаються незаконними, а особа має право вимагати їх припинення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власницею АДРЕСА_1.

Відповідачі є співвласниками сусідньої квартири НОМЕР_1.

Зазначені квартири разом з квартирою НОМЕР_2 відгороджені на одній і тій же сходовій клітині спільним тамбуром, в якому на стіні НОМЕР_2 відповідачі встановили одну камеру відеоспостереження та відеофіксації.

Невід'ємними елементами камери, якими забезпечувалось її функціонування та процес відеофіксації є дроти живлення та прилад кріплення на стіні.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2017 р. позов у попередній редакції було задоволено, а камера відеоспостереження та відеореєстрації демонтована 05.04.2018 р. згідно з постановою державного виконавця від12.04.2018 р. (а.с.106).

Після скасування заочного рішення та на час ухвалення оскаржуваного рішення на стіні НОМЕР_2 у спільному тамбурі залишалися недемонтованими дроти живлення камери відеоспостереження та прилад її кріплення.

Відмовляючи в задоволенні вимог про демонтаж приладів та пристроїв для підключення системи відеоспостереження та відеореєстрації, суд першої інстанції не звернув достатньої уваги на багатоелементність права на особисте життя та не врахував, що лише особа за якою спостерігають, сама визначає організацію та реалізацію особистого життя, а тому втручання у ці повноваження недопустиме.

Таким чином, дії які вчинили відповідачі, встановивши камеру відеоспостереження та відеореєстрації разом з дротами живлення та приладом кріплення, є втручанням у особисте життя позивачки, а тому мають бути припинені у повному обсязі.

Це означає, що для повного відновлення попереднього становища з метою захисту права на особисте життя мають бути демонтовані також і дроти живлення та прилад кріплення камери відеоспостереження та відеореєстрації.

Відповідачі не довели, що камера відеоспостереження та відеофіксації була муляжем.

В той же час, в судовому засіданні встановлено на підставі належних та достовірних доказів, що на час вирішення спору камера була демонтована відповідачами, а тому в цій частині судом обгрунтовано відмовлено в задоволенні вимог про її демонтаж в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність скасування заочного рішення не заслуговують на увагу, оскільки ухвала про перегляд заочного рішення апеляційному розгляду не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення в іншій частині позову.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2018 р. скасувати в частині демонтажу камери відеоспостереження та ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 демонтувати за власний рахунок встановлені у приміщенні загального користування( тамбурі) на сходовій клітині прилад кріплення камери відеоспостереження та дроти живлення до неї.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 р.