Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 461/4810/16-ц

провадження № 61-12567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2016 року у складі судді: Зубачик Н. Б., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М. і Шеремети Н. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем порушено умови кредитного договору від 27 березня 2008 року № LVH9GA (далі - кредитний договір) та вимоги чинного законодавства шляхом самовільної і неправомірної зміни процентної ставки за користування кредитом, що призвело до невірного розподілу сплачених позивачем коштів на погашення кредиту. Сума сплачених позивачем коштів повинна бути рівною розміру коштів розподілених відповідачем на погашення відсотків, винагороди та тіла кредиту, однак при веденні обліку сплачених коштів та їх розподілу банком допускалося ряд помилок, що і призвело до невідповідності та розбалансування даних відомості.

Позивач вказував, що за даними банку позичальник на погашення кредиту за розрахунковий період сплатив 35 657,28 доларів США та вважав, що і сума розподілених коштів повинна відповідати зазначеній сумі, однак відповідач на погашення відсотків, винагороди і тіла кредиту використав 39 299,21 доларів США, що на 3 642 доларів США більше від суми сплаченої позивачем. Зазначена надлишкова сума була розподілена не на погашення тіла кредиту, а спрямована на погашення відсотків та винагороди.

Позивач просив:

визнати дії банку щодо одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором неправомірними;

зобов'язати банк, з урахуванням визначеного умовами кредитного договору розміру відсотку за користування кредитом, провести перерозподіл сплачених ним коштів на погашення кредиту за кредитним договором та привести відомість погашення кредиту у відповідність з проведеним перерозподілом, при цьому забезпечивши збалансованість зазначених у відомості даних.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року, в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не надав судам жодного належного та допустимого доказу на підтвердження введення відповідачем його в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину та доказів, що свідчать про одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із заявлених позивачем підстав.

Аргументи учасників справи

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк самовільно змінив розмір процентної ставки. На початок 2016 року, як і на момент розгляду справи, заборгованість по кредитному договору була відсутня. Висновок судів про те, що позивачем систематично сплачувалися щомісячні платежі у розмірі меншому, ніж у графіку погашення заборгованості, вважає таким, що не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи.

У квітні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Деркач О. Р. надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що виписка відображає підсумком всі зарахування, тобто після перерозподілення коштів на виконання рішення суду первинно зараховані суми до перерахунку також відображаються та додаються в позиціях. ОСОБА_1 не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження введення банком позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину та доказів, що свідчать про одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із заявлених боржником підстав.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що між позивачем та відповідачем 27 березня 2008 року укладено кредитний договір № LVH9GA на суму 30000,00 доларів США, під заставу двохкімнатної квартири.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання неправомірними дій з підняття відсоткової ставки, зобов'язання до вчинення дій, відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Визнано неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором та зобов'язано АТ КБ «Приватбанк» перерахувати здійсненні останнім платежів, врахувавши їх на погашення наступних платежів. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору з додатками, іпотечного договору, зобов'язання повернути оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість, повернення коштів, сплачених понад суму виданого банком кредиту, відшкодування судових витрат залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року залишено без змін.

Суди встановили, що виписка про погашення по кредиту № 2580580 від 21 січня 2016 року відображає сумарний результат всіх надходжень коштів по кожному з окремих позицій. У виписці від 08 липня 2011 року відображено перерозподілені банком суми коштів на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2011 року про визнання неправомірними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо підняття відсоткової ставки в односторонньому порядку. Тому, твердження позивача про те, що йому була змінена процента ставка є безпідставними. Тобто після розподілу коштів на виконання рішення суду, первинно зараховані суми до перерахунку також відображаються та сумуються в позиціях.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку».

Суди встановили, що позивач не надав судам жодних належних та допустимих доказів про одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із заявлених боржником підстав та введення позивача в оману. Позивач систематично сплачував щомісячні платежі у розмірі, меншому ніж у графіку погашення заборгованості. На різницю сум оплати ОСОБА_1 банком були нараховані відсотки, погашення яких здійснювалось банком з наступних щомісячних платежів.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат