Дата документу 19.02.2019 Справа № 334/7181/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №334/7181/18

Провадження №22-ц/807/718/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року про забезпечення позову в складі судді Баруліної Т.Є. в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченка Юрія Олексійовича про скасування реєстрації права власності і поновлення реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») та державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченка Ю.О., в якому просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте державним реєстратором та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а також поновити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - вищевказану квартиру за ОСОБА_1.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту (заборону відчуження) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ПАТ «ПУМБ».

В обґрунтування заяви позивачка вказувала, що предметом позову у цій справі є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Необхідність застосування заходу забезпечення позову мотивувала тим, що дізналася про те, що ПАТ «ПУМБ» має намір продати зареєстроване за ним спірне майно і виставило його на продаж на сайті банку. Невжиття заходу забезпечення позову зробить неможливим ефективне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ПАТ «ПУМБ».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ПАТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невмотивованість ухвали суду, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що предмет позовної заяви безпосередньо пов'язаний із відповідним заходом забезпечення позову, який є співмірним із заявленими вимогами та відповідає вимогам розумності та збалансованості інтересів сторін ( а.с.102-103)

Державний реєстратор виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради до суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.. ст.. 128,130 ЦПК України ( а.с.122).

Апеляційний суд, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновкам суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Враховуючи роз'яснення надані у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов'язаний подавати суду докази.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження ПАТ «ПУМБ» спірної квартири.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням в цій справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Вжиті судом лише на час розгляду цієї справи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із заявленими позовними вимогами про скасування і поновлення реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Зазначення судом першої інстанції в тексті оскаржуваної ухвали суду «рухоме» замість «нерухоме» майно є технічною опискою, яку можливо виправити в порядку ст. 269 ЦПК України, та яка не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка