КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Київ

Справа 760/4458/2018

Апеляційне провадження №22-ц/824/2128/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Кушнір С.І. 17 жовтня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету, третя особа: тимчасово виконуючий обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В

В червні 2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом за захистом прав та законних інтересів ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, поновити строк звернення до суду та прийняти позовну заяву до розгляду;

визнати незаконним та скасувати Наказ т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_3 № 2/к від 03 січня 2017 року;

поновити ОСОБА_2 на посаді першого проректора Національного авіаційного університету;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 січня 2017 року по 06 лютого 2017 року у розмірі 9530, 40 грн;

стягнути з Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2017 року до моменту винесення рішення;

рішення в частині поновлення на посаді першого проректора Національного авіаційного університету та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його звільнення є протиправним, здійснено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки фактично скорочення штату не відбувалося та йому вільні посади за відповідною професією (кваліфікацією), при попередженні про звільнення і до такого звільнення включно, запропоновані не були, при цьому, посади проректорів у штатному розписі залишались вакантними навіть на момент його звільнення. Тому Наказ № 2/к від 03 січня 2017 року є незаконним та підлягає скасуванню.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Національного авіаційного університету, третя особа: тимчасово виконуючий обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку розрахунку при звільненні - відмовлено.

Не погодився із рішенням суду позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для розгляду справи по суті. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в поновленні позивача на роботі, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки висновок суду щодо не надання позивачем належних доказів поважності пропуску строку на звернення до суду, не відповідає дійсності та порушує право позивача на справедливий суд у зв'язку з його незаконним звільненням. Позивач посилається на практику Європейського Суду з прав людини, який сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру: перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо). Також зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що перебування позивача та представника позивача на лікуванні в травні 2017 року, та неявка в судове засідання 22 травня 2017 року (справа №760/2247/17). Залишення попереднього позову без розгляду є поважною причиною пропуску строку на звернення до суду з позов про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, повторна неявка в судове засідання у справі (№ 760/2247/17) позивача та його представника була викликана негативним станом здоров'я, а саме не можливість позивача через травму коліна рухатись, а його представник перебувала у пологовому будинку, що не давало можливості з'явитись до суду на засідання, що вказує на поважність причин. Враховуючи те, що позовна заява у зазначеній вище цивільній справі була подана в межах строків, визначених КЗпП України, вважає причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів позивача поважними, а тому такий строк підлягає поновленню.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лозниця О.О. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача Макаров С.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи повідомлені про розгляд справи апеляційним судом в порядку встановленому процесуальним законом, своїх представників в судове засідання не направили, причини неявки не повідомили. Тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі Наказу ректора Національного авіаційного університету № 194/к від 22 квітня 2014 pоку ОСОБА_2 було прийнято на посаду першого проректора Національного авіаційного університету з 24 квітня 2014 року.

Наказом в.о. ректора ОСОБА_6 № 3 від 20 серпня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади першого проректора Національного авіаційного університету.

Відповідно до Наказу в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_7 № 1090/к від 25 квітня 2016 року ОСОБА_2, доктора технічних наук, професора, поновлено на посаді першого проректора 20 серпня 2015 року, на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року у справі № 760/3 703/16-ц.

Заступником Міністра освіти і науки України 25 жовтня 2016 року було затверджено штатний розпис Національного авіаційного університету, відповідно до якого були введені до спеціального фонду бюджету Національного авіаційного університету адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників наступні посади ректорату: перший проректор (посада, на яку було поновлено позивача); проректор з науково-педагогічної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та виховної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку, проректор з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв'язків.

В.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_7 винесено Наказ № 409/од від 25 жовтня 2016 року «Про штатний розпис НАУ», відповідно до якого з метою упорядкування штатного розпису, наказано з 25 жовтня 2016 року ввести в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України.

Заступником Міністра освіти та науки України 26 жовтня 2016 року затверджені зміни до штатного розпису Національного авіаційного університету з 26 жовтня 2016 pоку, згідно з якими до загального фонду бюджету Національного авіаційного університету адміністративно-управлінського персоналу за умовами оплати віднесених до науково-педагогічних працівників введені наступні посади ректорату: проректор з навчальної та виховної роботи, проректор з економіки та адміністративно-господарської роботи, проректор з науково-технічного співробітництва, проректор з міжнародного співробітництва.

Виведено із спеціального фонду бюджету Національного авіаційного університету посаду першого проректора університету (посаду, на яку був поновлений 25 жовтня 2016 року ОСОБА_2) та інші посади.

Відповідно до Наказу в.о. ректора НАУ ОСОБА_7 № 411/од від 26 жовтня 2016 року «Про штатний розпис НАУ» введено в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України 26 жовтня 2016 року.

Позивачу 31 жовтня 2016 року вручено письмове попередження про те, що останній підлягає звільненню з роботи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності з 31 грудня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом т.в.о. ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_3 № 2/к від 03 січня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади першого проректора університету у зв'язку зі скороченням чисельності працівників за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого законом порядку, проте ним був пропущений встановлений законодавством строк на звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, ліквідації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 7 ч. З ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» колегіальним органом управління вищого навчального закладу є Вчена рада, повноваження якої встановлюються статутом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі за №6-40цс 15, власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який звільняється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про звільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49- 2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, законодавство України не зобов'язує роботодавця пропонувати всі вакантні посади одночасно, черговість пропонування посад, що відповідають освіті, кваліфікації та досвіду працівника, законодавством не становлена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, в Національному авіаційному університеті, мало місце скорочення штату та чисельності працівників.

Так, станом на 24 жовтня 2016 року в штаті Національного авіаційного університету існувало 7 посад проректорів, а саме: перший проректор з адміністрування; проректор з навчальної та методичної роботи; проректор з наукової роботи; проректор з соціальної роботи; проректор з господарської роботи; проректор з корпоративного управління; проректор з розвитку та міжнародних зв'язків.

З 25 жовтня 2016 року МОН України затверджено новий штатний розпис Національного авіаційного університету, відповідно до якого до спеціального фонду бюджету Національного авіаційного університету введено 5 посад: першого проректора; проректор з науково-педагогічної роботи; проректор з науково-педагогічної та виховної роботи; проректор з науково-педагогічної роботи та корпоративного розвитку; проректор з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв'язків.

Для оптимізації організаційної структури Національного авіаційного університету, 26 жовтня 2016 року МОН України затверджено Зміни у штатному розписі Національного авіаційного університету, відповідно до яких у штаті Національного авіаційного університету залишилось 6 посад проректорів: проректор з навчальної та виховної роботи; проректор з наукової роботи; проректор з економіки та адміністративно-технічного співробітництва; проректор з міжнародного співробітництва; проректор з корпоративного управління.

Відтак, у зв'язку з тим, що з 26 жовтня 2016 року відбулось скорочення посад проректорів, в т.ч. посада проректора, відбулося скорочення штатної чисельності проректорів НАУ, що підтверджується штатними розписами НАУ, затвердженими МОН України.

Відповідно до п. 5.3.3 Статуту НАУ (в ред. від 27 березня 2015 року) наймання на роботу і звільнення проректорів здійснюється наказом ректора за погодженням із Вченою радою НАУ. Так, рішенням Вченої ради від 26 жовтня 2016 року (протокол № 8, введено в дію наказом в.о. ректора НАУ від 27 жовтня 2016 року №418/од) погоджено переведення проректорів за новим штатним розписом ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 Посаду проректора з наукової роботи займав ОСОБА_10, а посаду проректора з корпоративного управління ОСОБА_11

Кандидатура на посаду проректора з науково-технічного співробітництва Вченою радою не розглядалась, залишалась вакантною на день звільнення позивача.

Вбачається, що цим же рішенням Вченої ради, відповідно до Змін у штатному розписі, погоджено звільнення ОСОБА_2 з посади першого проректора за п. 1 ст. 40 КЗпП України (п. 3.3.2 Протоколу № 8 від 26 жовтня 2016 року).

Також з матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2016 року, керуючись наказом в.о. ректора від 26 жовтня 2016 року №411/од «Про штатний розпис НАУ» та нормами ст. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_2 було попереджено за 2 місяці про наступне звільнення з 31 грудня 2016 року, про свідчить особистий підпис ОСОБА_2 на попередженні.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідач запропонував позивачу роботу (вакантну посаду) за відповідною спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, а саме: професор Навчально-наукового інституту Комп'ютерних інформаційних технологій (ННІКІТ), про що складено відповідний Акт. Як вбачається з даного Акту від 31 жовтня 2016 року, позивач відмовився ставити підпис про погодження з зазначеною пропозицією, як і відмовився зазначити причину такої відмови, про що членами комісії зазначено в Акті.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на момент попередження ОСОБА_2 про його звільнення у зв'язку зі скороченням штатної чисельності 31жовтня 2016 року були вакантні посади проректора з міжнародного співробітництва, проректора з економіки та адміністративно-господарської роботи та проректора з навчальної та виховної роботи, а посада проректора з науково-технічного співробітництва залишалась вакантною до 01 березня 2017 року.

Дані вакантні посади позивачу не пропонувались, що свідчить про порушення установленого законом порядку звільнення позивача. Крім того, встановлено, що позивач має вищу освіту, у 2013 році йому присвоєно вчене звання професора інформаційних технологій, тобто позивач відповідав критеріям для зайняття посади проректора, в тому числі і проректора з науково-технічного співробітництва, що відповідає критеріям до кандидатів на зайняття посад проректорів викладених в п.5.3.3 Статуту НАУ.

Таким чином, звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого законом порядку, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є законними і обгрунтованими та відповідають вимогам законодавства.

Судом також встановлено, що в день звільнення 03 січня 2017 року, позивач не працював. Днем видачі трудової книжки позивачу є 11 січня 2017 року. Відповідно до видаткового касового ордера від 25 січня 2017 року розрахунок з позивачем проведено 25 січня 2017 року.

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду першої інстанції у червні 2017 року, та просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом та поновити строк звернення до суду. При цьому, посилався на те, що він мав поважні причини пропуску позовної давності, а саме розгляд аналогічної справи Солом'янським районним судом м. Києва (№760/2247/17). Також вказував на те, що 02 лютого 2017 року ним було подано позовну заяву до Національного зіаційного університету про визнання звільнення незаконним, скасування наказів та поновлення на роботі. Судове засідання судом було призначено на 27 березня 2017 року на 09.30 год, однак позивач у зв'язку з необхідністю лікування дітей за кордоном, знаходився за межами України і звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. На призначене судове засідання 22 травня 2017 року через травму ноги позивач не зміг з'явитись, при цьому, представник позивача через перебування в пологому будинку також не змогла з'явитись у судове засідання.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 pоку позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, повідомленого належним чином, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 та постановою Верховного Суду від 05 квітня 2018 pоку, ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 pоку залишено без змін.

Відповідач просив в суді першої інстанції застосувати строки звернення (місячний та тримісячний строк позовної давності), визначений ст. 233 КЗпП України та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не було наведено та надано до суду доказів поважності причин пропуску строків на звернення до суду із вказаним позовом передбачених положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 строку на звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов'язують оточуючих, органи державної влади та інших суб'єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу до працівника.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском зазначеного строку.

Днем видачі трудової книжки позивачу є 11 січня 2017 pоку, а тому за правилами, визначеними ст.ст. 261 253 ЦК України, обчислененя строку звернення до суду розпочато з 12 січня 2017 року, відповідно його закінчення припадає на дату - 12 лютого 2017 року.

ОСОБА_2 02 лютого 2017 року було подано позовну заяву до Національного авіаційного університету про визнання звільнення незаконним, скасування наказів та поновлення на роботі. Однак, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 pоку позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, повідомленого належним чином, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Із позовом у вказаній цивільній справі, позивач звернувся до суду першої інстанції в червні 2017 року.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про те, що залишення позову без розгляду у справі №760/2247/17, не є поважною причиною пропуску строку на звернення до суду із позов у вказаній цивільній справі, є необґрунтованими та перешкоджають йому в доступі до правосуддя, оскільки повторна неявка позивача та його представника в судове засідання у справі № 760/2247/17 була викликана негативним станом здоров'я, що не давало можливості з'явитись до суду на засідання, що вказує на поважність причин, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Строк визначений ст. 233 КЗпП України є строком звернення до суду щодо вирішення трудового спору. Вказаний строк не є строком позовної давності, але має аналогічну правову природу. А отже залишення попередньо поданого позову без розгляду не свідчить про переривання строку. Твердження позивача про наявність поважних причин неявки в судові засідання хоча і не можуть бути враховані при залишені позову без розгляду, проте є підставою для поновлення строку на звернення до суду, колегія суддів вважає необгрнтованими.

Так, позивач в призначене судове засідання призначене на 27 березня 2017 року у справі №760/2247/17 не з'явився, у звязку з необхідністю лікування дітей за кордоном, що вважав поважною причинною. Однак, в матерілах справи відсутні будь-які докази (медична документація), які підтверджують необхідність лікування дітей за кордоном. В судове засідання призначене на 22 травня 2017 року позивач та його предствник також не з'явились та подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з негативним станом здоров'я (т. 1 а.с. 24- 28). З матеріалів справи також вбачається, що довіреність, якою Лозницю О.О. уповноважено на представлення інтересів ОСОБА_2 видана 19 травня 2017 року, в той час, як згідно довідки Київського пологового будинку №6, Лозниця О.О. з 05 травня 2017 року по 16 травня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні будучи на 36 тижні вагітності. Тобто підписуючи довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 повинен був усвідомлювати ризики неявки представника в судове засідання у зв'язку з вагітністю та пологами. Крім того, згідно вкзаної довідки, представник Лозниця О.О. перебувала на лікарняному з 05 травня 2017 року по 16 травня 2017 року, в той час, як судове засідання було призначено на 22 травня 2017 року, тобто докази, які б підтверджували неможливість представника бути присутньою в судовому засіданні 22 травня 2017 року в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, вказані позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду із позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є поважними, а тому відсутні підстави для поновлення строку на звернення із позовом.

З огляду на наведені обставини та враховуючи, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду що стосується його звільнення з роботи, суд першої інстанції вірно вважав такий строк пропущеним та належним чином обґрунтував свій висновок який не спростовують доводи апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 20 лютого 2019 року.