Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 751/2223/17

провадження № 61-22747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2017 року у складі судді Цибенко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К.,

Харечко Л. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про скасування рішення третейського суду та поновлення строку на звернення до суду, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

Заява мотивована тим, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є незаконним, оскільки воно ухвалено у справі, яка не підвідомча третейському суду в силу пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також просили поновити їм строк звернення до суду, посилаючись на те, що його пропущено з поважних причин. Так, ОСОБА_1 оскаржував вказане рішення третейського суду до Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим у цьому суді було відкрито провадження у справі

№ 2610/13302/2012. З листів Державної судової адміністрації у м. Києві

(далі - ДСА у м. Києві) від 21 листопада 2016 року та Шевченківського районного суду м. Києва вбачається, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення цієї справи судом відмовлено. Про те, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення справи № 2610/13302/2012 набрала законної сили, він дізнався 28 березня 2017 року. ОСОБА_2 про існування вказаного рішення третейського суду довідалася у 2017 році.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня

2017 року поновлено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі № 2271-12/81/11.

Заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі

№ 2271-12/81/11 задоволено. Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі № 2271-12/81/11 за позовом

ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення третейського суду було ухвалено 30 червня 2011 року, але ОСОБА_1 раніше оскаржував рішення третейського суду в Шевченківському районному суді м. Києва, позов йому було повернуто ухвалою суду від 13 листопада 2012 року, але про цей факт він дізнався лише з листа ДСА у м. Києві від 21 листопада 2016 року та листа Шевченківського районного суду м. Києва

від 15 листопада 2016 року. ОСОБА_1 звертався до суду про відновлення втраченого провадження, але ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року йому було повернуто його заяву, ухвалою від 15 лютого 2017 року суд апеляційної інстанції відхилив його апеляційну скаргу про оскарження ухвали від 23 листопада 2016 року, тому виходячи з положень статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 55 Конституції України, суд першої інстанції вважав, що строк на оскарження рішення третейського суду підлягає поновленню.

Спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки вказаним законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), що є підставою для скасування рішення третейського суду. Оскільки справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, то рішення третейського суду є незаконними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки наданий

ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 кредит згідно з договором між ними

від 15 січня 2008 року та змінами до нього є споживчим, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». У пункті 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» зазначено, що справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не можуть розглядатися третейськими судами. Таким чином, правильним є висновок районного суду про те, що оспорюване ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі № 2271-12/81/11 ухвалено у спорі щодо захисту прав споживачів, який не підвідомчий третейському суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані ухвали судів та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк».

У листопаді 2018 року справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 ще у 2011 році знав про прийняте рішення третейського суду, у 2016 році Шевченківський районний суд м. Києва роз`яснив йому можливість звернутися з повторним позовом, але заяву про скасування рішення третейського суду було подано лише у 2017 році, тобто з порушенням усіх можливих строків оскарження. Судом першої та апеляційної інстанції, при вирішенні питання про щодо поновлення строку на звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, не досліджено належним чином поважність причин пропуску заявником строку на оскарження рішення третейського суду. Рішення третейського суду фактично було оскаржено заявником через шість років після його ухвалення, і є неприпустимим зловживанням ОСОБА_1 процесуальними правами, оскільки останній дізнався про наявність рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 07 серпня

2011 року, коли ним було подано позов до Шевченківського районного суду м. Києва про скасування вказаного рішення.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 січня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, до якого внесено зміни договором № 1 від 18 вересня 2009 року. Згідно з цими договорами ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі - на власні потреби без будь-яких обмежень, під проценти, з кінцевим терміном сплати кредитної заборгованості до 15 січня 2023 року. За порушення умов згаданих договорів в частині неповернення або несвоєчасного повернення кредиту та/або відсотків за користування ним і комісії цими договорами передбачена сплата пені. У пункті 10.3 розділу

№ 10 вказаного договору від 15 січня 2008 року міститься третейське застереження, відповідно до якого судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, що виникають при його виконанні або припиненні, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків і недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту (а. с. 4-6, 10-11).

15 січня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. За цим договором ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок відповідати солідарно з ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за порушення обов`язків, що їх має ОСОБА_1 за кредитним договором. У пункті 5.1 вказаного договору поруки зазначено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв`язку з вказаним договором, в тому числі розгляд і вирішення спорів, що виникають при його виконанні або припиненні, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків і недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту (а. с. 24-25 справи Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» № 2271-12/81/11).

У червні 2011 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості: по кредиту у розмірі 628 352 грн 93 коп., по відсотках у розмірі 50 280 грн 09 коп. та пені у розмірі 32 150 грн 04 коп.

У заяві до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 червня 2011 року ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі на тій підставі, що наданий йому банком кредит є споживчим, а тому в силу

пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» ця справа не підвідомча третейському суду.

Оспорюваним рішенням третейського суду від 30 червня 2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» № 2271-12/81/11 (а. с. 4-6, 64, 69-71).

17 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» і Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про визнання недійсними пунктів 7.1, 10.3 кредитного договору, укладеного між ним і ПАТ «Альфа-Банк»

від 15 січня 2008 року, пункту 15 договору від 18 вересня 2009 року про внесення змін і доповнень до вказаного кредитного договору від 15 січня 2008 року та про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі № 2271-12/81/11.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року у справі № 2-10579/11 позовна вимога ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду від 30 червня 2011 року виділена в окреме провадження.

Листами Територіального управління ДСА України у м. Києві

від 21 листопада 2016 року та Шевченківського районного суду м. Києва

від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що судове провадження за його позовними вимогами про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року втрачено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада

2016 року у справі № 2-10579/11, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження за його позовними вимогами про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року. Ці ухвали мотивовані тим, що розгляд позовних вимог

ОСОБА_1 про скасування оспорюваного рішення третейського суду

від 30 червня 2011 року не закінчувався ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження у справі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно із частинами другою-третьою статті 389-1 ЦПК України 2004 року заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про третейські суди» третейський суд утворюється та діє на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; обов`язковості для сторін рішень третейського суду; добровільності утворення третейського суду; добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; арбітрування; самоврядування третейських суддів; всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів; сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зміни до цієї статті внесені 12 березня 2011 року.

Договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, то такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у частині стягнення із позичальника - ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів у частині вирішення питання про скасування рішення третейського суду про стягнення кредитних коштів із поручителя ОСОБА_2 з таких підстав.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У частинах першій, другій статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

Зазначений правовий висновок висловлений у постановах: Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 755/30974/14-ц; Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336 цс 18); Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/11937/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі

№ 757/28305/15-ц.

Таким чином, оскільки поручитель ОСОБА_2 є стороною акцесорного зобов`язання, не є споживачами, і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень, то висновки судів про неможливість розгляду третейським судом вимог до поручителів не ґрунтуються на вимогах закону, а тому оскаржувані судові рішення у цій частині на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області

від 22 листопада 2017 року у частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду та поновлення строку на звернення до суду, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова

від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович