Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 511/1060/17

провадження № 61-24890св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року у складі головуючого судді Панчук А. І. та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року у складі суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнській банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до кредитного договору № ICKGMCUL98413/004 від 23 квітня 2013 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг (анкети-договору на відкриття платіжної картки), строком на три роки зі сплатою 36% річних.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним договором виникла кредитна заборгованість, у зв`язку з чим банк в грудні 2015 року надіслав відповідачу вимогу про дострокову сплату кредиту, яка відповідачем не виконана, на час звернення до суду з даним позовом заборгованість за кредитним договором складає 16 143 грн 62 коп., з яких 1 996 грн 31 коп. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3 890 грн 52 коп. прострочена заборгованість за відсотками та 10 256 грн 79 коп. пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUL98413/004 від 23 квітня 2013 року в розмірі 16 143 грн 62 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тому на підставі статей 1049,1050 ЦК України боржник зобов`язаний повернути заборгованість за кредитом, відсотки та сплатити пеню за прострочення сплати кредиту і відсотків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 липня 2017 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUL98413/004 від 23 квітня 2013 року в розмірі 11 262 грн 50 коп., яка складається з 1 996 грн 31 коп. заборгованості за тілом кредиту, 3 630 грн 73 коп. відсотків за користування кредитом та 5 635 грн 46 коп. пені.

Рішення апеляційного суду мотивовано ти, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача, який не виконав зобов`язань за кредитним договором. Проте, помилково не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення вимог процесуального законодавства розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі відповідача; судами першої та апеляційної інстанції не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за тілом кредиту, розмір якої не відповідає загальній сумі нарахованих платежів, та відсотків, які були нараховані раніше трирічного терміну від дати звернення до суду, а також те, що позивач без будь-яких правових підстав самостійно змінив розмір процентної ставки за користування кредитом, збільшивши її до 72%, зроблено безпідставний висновок про пролонгацію кредитного договору. Апеляційним судом не взято до уваги, що нарахування пені, встановлений розмір якої кредитним договором взагалі є несправедливим, здійснювалося наростаючим підсумком, унаслідок чого нарахована пеня на червень 2016 року включає пеню за період з 29 квітня 2013 року по 05 червня 2016 року. Крім того, апеляційний суд помилково змінив рішення суду першої інстанції, за наявності підстав для його скасування, та припустився помилки у написанні скороченої назви позивача.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У поданому в січні 2018 року запереченні, ПАТ «ВБР» просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 , доводи якої ґрунтуються на припущеннях та суперечать чинному законодавству й наявній судовій практиці, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 травня 2018 року справу № 511/1060/17 та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до укладеного 23 квітня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 кредитного договору № ICKGMCUL98413/004 відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг (анкети-договору на відкриття платіжної картки), строком на три роки зі сплатою 36% річних.

Відповідно до умов цього договору, щомісячний платіж складає 10% від суми заборгованості, який підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25 числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою.

У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості ОСОБА_2 за вказаним договором, ПАТ «ВБР» 22 грудня 2015 року направив відповідачу вимогу № 12535 про дострокове повернення кредиту, винагороди та відсотків за його користування в строк до 10 січня 2016 року та сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 567 грн 11 коп., з яких 730 грн 83 коп. - заборгованість за кредитом, 1 265 грн 48 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 35 грн 37 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 823 грн 24 коп. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 712 грн 19 коп. - пеня.

Вказана вимога банку відповідачем виконана не була.

Згідно наданого ПАТ «ВБР» розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором № ICKGMCUL98413/004 від 23 квітня 2013 року станом на 29 травня 2017 року складає 16 143 грн 62 коп., з яких 1 996 грн 31 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3 890 грн 52 коп. - прострочена заборгованість за відсотками та пеня в розмірі 10 256 грн 79 коп.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Українистрок повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За змістом частини другої статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Крім того, оскільки умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК Українивстановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, звернувшись з вимогою сплати від 22 грудня 2015 року № 12535 (а.с. 10) чим фактично змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому позбавлений права на нарахування процентів та пені за кредитним договором після закінчення строку кредитування. Апеляційний суд не перевірив та не встановив у повному обсязі чи отримав відповідач лист-вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, не дослідив коли позичальником сплачено останній черговий платіж; не з`ясував, з якого часу відбулося прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором з погашення тіла кредиту та процентів, унаслідок чого не визначився з дійсним обсягом відповідальності відповідача.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд взагалі не дослідив та не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 29 травня 2017 року, не оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України 2004 року, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ «ВБР».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки вказані недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК Українипередбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року скасувати.

Справу №511/1060/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов