КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22ц/824/8224/19 Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою адвоката Музиченко Юлії Вадимівни, яка діє за дорученням ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Жовнівська сільська рада Бережанського району Тернопільської області, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , і, з урахуванням уточнень до позову, просила суд визнати недійсним Заповіт, який було посвідчено Жовнівською міською радою Бережанського району Тернопільської області від 20.12.2010 року за реєстровим №21, згідно якого спадкодавиця ОСОБА_3 заповіла все своє майно, зокрема, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 13,4 кв.м. на ім`я відповідачки ОСОБА_2 /т.1 а.с.1-7, 22-28, 65/.

Крім того, просила визнати за нею, позивачкою ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка послалась на те, що спадкодавиця ОСОБА_3 на дату оформлення заповіту проживала у Києві, де багато нотаріусів, і їй не було потреби їхати у село Жовнів для оформлення спадщини, тим більше, що її батьківщиню є село Посухів а не Жовнів .

Крім того, як зазначає позивачка, у заповіті, посвідченому Жовнівською сільрадою Бережанського району відсутній рукописний текст спадкодавиці ОСОБА_3 наступного змісту «Мною громадянкою ОСОБА_3 текст заповіту прочитано та власноручно підписано».

Позивачка, звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власноті на спадщину, проте, 20.02.2017 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням нотаріусу правовстановлюючого документа на спадкову квартиру на ім`я спадкодавиці.

Вважає, що спірний заповіт складений за відсутності спадкодавиці після її смерті, а тому цей заповіт є недійсним, а право власності на спадкове майно повинно бути визнане за нею, позивачкою ОСОБА_1 , як племінницею спадкодавиці, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року у позові відмовлено /т.3 а.с.12-23/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на те, що на дату складання Заповіту - 20.12.2010 року, коли нормативно-правові акти, які тягнуть за собою обов`язкове внесення заповіту до Спадкового реєстру, ще не мали правового впливу, у зв`язку з чим Заповіт не був зареєстрований у спадковому реєстрі. Крім того, відсутність власноручного напису спадкодавиці про ознайомлення її із текстом Заповіту, відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013 року, не є підставою для визнання цього Заповіту недійсним, так як указаний Заповіт був посвідчений особою, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, його форма відповідала вимогам ст.1247 ЦК України, а волевиявлення заповідачки на оформлення заповіту було вільним.

Крім того, суд першої інстанції, даючи оцінку двом експертним висновкам, виконаними: Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за №1.1-283/17 від 05.10.2017року та Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №613/614/18-22 від 21.09.2018 року, якими зроблені ідентичні висновки про те, що підписи у графі «підпис» у Заповіті від 20.12.2010 року, що складений ОСОБА_3 , та у графі «розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці Журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовніської сільської ради, навпроти прізвища ОСОБА_3 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою - зазначив, що указані експертні висновки не узгоджуються з обставинами справи встановленими судом, а тому, оскільки, в силу ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Музиченко Ю.В., яка діє за дорученням ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року та постановити нове рішення про задоволення позову /т.3 а.с.31-40/.

Скаржниця зазначала, що суд першої інстанції не мотивував свій висновок відносно неприйняття ним як доказу указаних двох почеркознавчих експертиз, якими спростовано оформлення спадкодавицею заповіту на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

Також скаржниця зазначила наступне.

Посилання суду, як на доказ, на пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на думку скаржника, є безпідставним, оскільки свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є головами сільських рад сіл Жовнівка та Посухів, а тому всі документи та реєстраційні дії, що відбуваються у цих сільрадах підконтрольні цим свідкам, як головам сільрад. Тому указані свідки є зацікавленими особами в укритті протиправних дій при оформленні спірного заповіту на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

З пояснень свідка ОСОБА_7 слідує, що цей свідок, будучи лікарем спадкодавиці ОСОБА_3 , дізнався від відповідачки ОСОБА_2 , про складення спірного заповіту. Спростовуючи указані пояснення свідка ОСОБА_7 , скаржниця посилається на те, що факт обговорення відповідачкою зі сторонньою людиною обставин спадщини, ще за життя спадкодавиці ОСОБА_3 , є досить сумнівним.

Оскільки, позивачка ОСОБА_1 є племінницею спадкодавиці, а за ч.3 ст.1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) визначається, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, баткові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

При цьому, спадкодавиця ОСОБА_3 є двоюрідною бабусею відповідачки ОСОБА_2 , тобто, остання є спадкоємицею п`ятої черги.

На підставі наведеного, скаржниця ОСОБА_8 , яка діє за дорученням позивачки ОСОБА_1 , просить задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, лише, в частині скасування рішення суду першої інстанції про визнання недійсним спірного заповіту, з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Світоцтва про смерть виданого 26.07.2016 року відділом реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві, у віці 74 роки померла ОСОБА_3 /т.1 а.с.147/.

Згідно до Заповіту від 20.12.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області за реєстровим №21, ОСОБА_3 заповіла належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 13,4 кв. м. на ім`я ОСОБА_2 /т.1 а.с.149/.

Також, відмості про складення указаного Заповіту зареєстровані у книзі обліку заповітів Жовтнівської сільради Бережанського району Тернопільської області.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу.

Встановлено, що спадкова квартира належала спадкодавиці на праві власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.12.1999 року Органом приватизації Шевченківської райдержадміністрації м.Києва, згідно до розпорядження від 23.12.1999 року №26828 /т.1 а.с.148/.

18.10.2016 року позивачка ОСОБА_1 , яка, відповідно до рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26.12.2016 року, визнана племінницею спадкодавиці ОСОБА_3 , звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини /т.1 а.с.118-119, 105/.

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 20.02.2017 року позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої її тітки ОСОБА_3 було відмовлено у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа на спадкову квартиру на ім`я спадкодавиці.

Крім того, відповідно до Листа Першої Київської державної нотаріальної контори за №2522/02-14 від 05.04.2017 року позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що вона не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , оскільки остання залишила заповіт на все своє майно на іншу особу/т.1 а.с.162/.

Звертаючись до суду з цим позовом про визнання недійсним Заповіту від 20.12.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області за реєстровим №21, позивачка послалась на висновки двох експертних установ, якими підтверджено, що підпис у спірному Заповіті від імені спадкодавиці ОСОБА_3 , а також підпис спадкодавиці у графі «Розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці Журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовнівської сільської ради навпроти прізвища ОСОБА_3 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Указані ідентичні висновки виконані Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України №1.1-283/17 від 05.10.2017 року та Тернопільським відділення КНДІСЕ №613/614/18-22 від 21.09.2018 року/т.2 а.с.166-177, 209-217/.

Відмовляючи у наданні доказового значення указаним експертним висновкам, виконаним в ході досудового розслідування органами МВС за ознаками складу службового злочину при оформленні Заповіту від імені спадкодавиці ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що указані експертні висновки виконані без достатньої кількості зразків підпису спадкодавиці.

Колегія суддів не погоджуючись з указаною оцінкою судом першої інстанції зазначених експертних висновків, вважає цю оцінку такою, що зроблена без належних правових підстав і є неаргументована.

Так, відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз (затв. Наказом Мінюсту України від 8.10.1998 р. №53/5), при прийнятті до виконання дорученої експертизи, при проведенні та оформленні результатів експертизи експерт керується Законом України «Про судову експертизу», Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексом, зазначеною Інструкцією та іншими нормативно-правовоми актами.

А, в разі відмови експерта від виконання своїх обов`язків та за завідомо неправдивий експертний висновок, експерт несе кримінальну відповідальність, про що попереджається перед прийняттям до виконання експертного дослідження, що спонукає експерта до сумлінного і відповідального ставлення при виконанні ним своїх обов`язків.

При цьому, згідно п.9.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз експерт зобов`язаний повідомити в письмовій формі особу, або орган, які призначили експертизу, про неможливість її проведення, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта, або, якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були отримані.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що експерти при виконанні вище зазначених почеркознавчих експертиз повідомляли слідчих, якими призначались ці експертизи, про недостатність наданих матеріалів для дослідження і неможливість проведення експертних досліджень. А це означає, що експерти, як спеціалісти, вважали достатніми надані їм матеріли для дослідження, щоб зробити об`єктивні висновки з поставлених на експертне дослідження питань.

Крім того, колегія суддів враховує, що указані експертні висновки ніким не оскаржувались.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що експертні висновки, які виконані Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України №1.1-283/17 від 05.10.2017 року та Тернопільським відділенням КНДІСЕ №613/614/18-22 від 21.09.2018 року, з яких слідує, що спадкодавицею ОСОБА_3 не оформлювалась спадщина на ім`я відповідачки ОСОБА_2 - є належними і допустимими доказами, які слід враховувати при ухваленні рішення.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутності нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального,складення заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А, згідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки, як встановлено судом, підпис від імені спадкодавиці на Заповіті від 20.12.2010 року, згідно якого вона заповіла належну їй квартиру, а також підпис спадкодавиці у графі «Розписка про одержання нотаріального оформлення документа» на 9 сторінці Журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Жовнівської сільської ради навпроти прізвища ОСОБА_3 був виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, указана обставина свідчить про відсутність волевиявлення у спадкодавиці на складення заповіту на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2010 року в частині відмови у позові про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 колегія суддів вважає за правомірне відхилити, оскільки питання про прийняття спадщини та отримання свідоцтва повинно попередньо вирішуватись в нотаріальному порядку.

Оскільки позивачці ОСОБА_1 Першою Київською держнотконторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на належну спадкодавиці ОСОБА_3 квартиру у зв`язку з тим, що спірна квартира уже була успадкована відповідачкою ОСОБА_2 , а також з тих підстав, що позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, колегія суддів вважає, що з урахуванням цього рішення, перешкоди для звернення до нотаріуса за оформленням спадщини для позивачки усунуті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При цьому, колегія суддів вважає, що поширення Конституцією України юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, не означає, що суд має вирішувати питання віднесені до компетенції інших органів, до яких заявник з даного приводу не звертався.

Враховуючи встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2019 року в частині відмови у позові про визнання недійсним Заповіту, який посвідчено 20.12.2010 року Жовнівською сільською радою Бережанського району Тернопільської області та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову. А в частині рішення суду першої інстанції про відмову у позові про визнання за ОСОБА_1 права власності в пордку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 - належить залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України зі ОСОБА_2 належить стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2.268 грн.89 коп.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384,141, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Музиченко Юлії Вадимівни, яка діє за дорученням ОСОБА_1, задовольнити частково.

Визнати недійсним Заповіт, посвідчений Жовнівською сільською радою Бережанського району Тернопільської області від 20 грудня 2010 року за реєстровим №21 щодо спадкування майна ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2.268 грн.89 коп.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді