АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/296/19Головуючий по 1 інстанції - Побережна Н.П.
Категорія: 351000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди завданих такою бездіяльністю, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 18 грудня 2017 року нею було укладено із ФОП ОСОБА_4 два договори на туристичне обслуговування щодо сімейної подорожі до Єгипту в період з 29.01.2018 року по 05.02.2018 року - в одному договорі були зазначені вона та її двоє дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в іншому договорі - її чоловік ОСОБА_12 та син ОСОБА_13.

19, 21 та 22 грудня 2017 року згідно чотирьох квитанцій до прибуткових касових ордерів нею були сплачені туристичні послуги на загальну суму 32 722, 93 грн.

Проте, 29 січня 2018 року рішенням службової особи Державної прикордонної служби їй було відмовлено у перетинанні державного кордону у зв'язку із наявністю обмеження у праві виїзду за кордон згідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року, через що вся її сім'я не поїхала до Єгипту, а гроші сплачені за договорами на туристичне обслуговування, втрачені.

Згідно наявних відомостей про виконавче провадження вбачається, що воно було відкрито 04 вересня 2012 року та закінчено 04 січня 2013 року у зв'язку із повним фактичним виконанням рішення.

Вказує, що у разі виконання боржником зобов'язань, покладених на нього рішенням, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час закінчення виконавчого провадження) державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Разом з тим, орган державної виконавчої служби не виконав свого прямого обов'язку та допустив порушення її права на вільний виїзд за межі України, чим завдав позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області протиправною.

Стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь ОСОБА_3 32722,93 грн завданої матеріальної шкоди та 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Стягнуто з Шполянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4109,60 грн, з них 1409,60 грн судовий збір та 3700 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що державний виконавець Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішень суду. Зокрема відповідачем у встановлений законодавством порядок та термін не було надіслано Державній прикордонній службі України копії постанови про закінчення виконавчого провадження, що призвело до заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі Шполянський ВР ДВС ГТУЮ у Черкаській області вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем направлено простою кореспонденцією постанову про закінчення виконавчого провадження на адресу Державної прикордонної служби в порядку передбаченому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується записом журналу реєстрації вихідної кореспонденції №660 від 11.02.2013 року, який додано до апеляційної скарги.

Крім того, вважає, що судом не з'ясовано чим підтверджується факт заподіяння особі моральних та фізичних страждань та при цьому зазначає, що надані позивачем докази не підтверджують заподіяння їй моральної шкоди.

У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що відповідачем у даній справі є Шполянський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, проте апеляційна скарга підписана представником апелянта Власенко У.О., якій довіреність видана головним територіальним управлінням юстиції в Черкаській області. Таким чином, апеляційна скарга підписана представником іншої юридичної особи.

Крім того, до апеляційної скарги додано новий письмовий доказ, що не надавався відповідачем до суду першої інстанції, а саме журнал реєстрації вихідної кореспонденції відділу за 2013 рік, що є порушенням норм частини 3 ст. 367 ЦПК України. При цьому, надаючи вказаний журнал, як доказ направлення державній прикордонній службі постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, відповідачем не надано реєстру поштових відправлень, який був би засвідчений печаткою «Укрпошти».

Щодо аргументів апеляційної скарги про не підтвердження завданої моральної шкоди, позивач вказує, що добросовісно виконавши судовий наказ ще 5 років тому, вважала, що може безперешкодно виїздити із держави. Разом з тим, неможливість вказаного виїзду на відпочинок разом із сім'єю спричинило істотний стрес як для неї самої, так і для членів її сім'ї.

Розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи у порядку передбаченому ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2019 року відповідачу відмовлено у прийнятті доказу долученого до апеляційної скарги у зв'язку із порушенням норм процесуального права при його поданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до п. 1 Типового Положення про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року № 1183/5 роз'яснено, що відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується головним територіальним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції) через відповідні управління державної виконавчої служби Головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління).

Таким чином, твердження представника позивача ОСОБА_11, що апеляційна скарга підписана ОСОБА_10, яка діє на підставі довіреності Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а не Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, підлягає поверненню є помилковими, у зв'язку із наявними відносинами підпорядкування між даними установами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 19667,57 грн за кредитним договором №116п/99/2008-980 від 14.03.2008 року.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року тимчасово обмежено виїзд за межі України, без вилучення паспорта, громадянки ОСОБА_3 терміном до виконання зобов'язань, покладеним судовим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 19780,91 грн - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 29.01.2018 року, виконавче провадження відкрите 04.09.2012 року на підставі судового наказу від 05.05.2009 року №2-н-61/09, закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із фактичним повним виконанням рішення.

Відповідно до договорів про туристичне обслуговування № 856980 та 941195 від 18.12.2017 року укладених між ОСОБА_3 (турист) та ФОП ОСОБА_4 (турсубагент), турсубагент зобов'язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг туристу, а турист зобов'язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх.

На виконання зазначених умов договорів ОСОБА_3 було сплачено кошти на загальну суму 32 722, 93 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 19.12.2017 року, 21.12.2017 року та 22.12.2017 року.

Відповідно до рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України від 29 січня 2017 року, ОСОБА_3 було відмовлено у перетинанні державного кордону у зв'язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу відповідно до ухвали Шполянського райсуду Черкаської області від 18.12.2009 року тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 8 частини 1, 2, 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до 11.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 (в редакції чинній за час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі виконання боржником відповідних зобов'язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв'язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Таким чином у відповідності до вказаних норм та приписів, саме на державного виконавця покладено обов'язок щодо належного повідомлення Державної прикордонної служби про закінчення виконавчого провадження та як наслідок зняття з особи обмежень, зокрема, у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 3.19. зазначеної Інструкції, надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином постанови про закінчення виконавчого провадження направляються простою кореспонденцією.

Згідно листа Державної прикордонної служби України від 16.04.2018 року № 184/Б-4683, станом на 12.04.2018 року постанова державного виконавця ВДВС Шполянського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04.01.2013 ВП34150940, винесена при примусовому виконанні судового наказу №2-н-61/09 від 05.05.2009 року виданий Шполянським районним судом, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання не надходила. У разі надходження вказаної вище постанови, Головний центр обробки спеціальної інформації матиме правові підстави вилучити відомості з відповідної бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду.

Таким чином, державна прикордонна служба заперечила факт отримання постанови державного виконавця ВДВС Шполянського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04.01.2013 року.

Відсутність даної постанови, стало підставою прийняття рішення Державною прикордонною службою про відмову у перетині кордону ОСОБА_3, у зв'язку із чим останній було завдано матеріальної шкоди на суму 32 722, 93 грн.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом вказаних положень ЦК України відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю відділу державної виконавчої служби чи державного виконавця несе держава.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за спричинення шкоди діями або бездіяльністю державного виконавця чи органу державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах є наявність правопорушення, що містить такі складові елементи, як: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала та причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів здійснює Державна казначейська служба України (далі Казначейство) (абзац перший пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215) (далі Положення).

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно пункту 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Повноваження територіальних органів Казначейства на здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду закріплене в підпункті 14 пункту 4 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).

За змістом пунктів 35, 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою.

Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом відповідачем виступає відповідний орган Державної казначейської служби України. Дана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року.

В справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Вказаний висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-99цс17.

До розгляду справи Державна казначейська служба України залучена у якості співвідповідача не була.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, законодавець передбачив таку можливість суду першої інстанції залучати до участі у справі відповідача за ініціативи позивача, так і залучення іншої особи як співвідповідача незалежно від ініціативи позивача.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не залучив належного відповідача у справі - Державну казначейську службу України, яка у даному випадку здійснює функції держави у цих правовідносинах, тобто не визначився зі складом сторін у справі.

Апеляційний суд у силу своїх повноважень, передбачених цивільно-процесуальним законодавством, позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідачів або третіх осіб на стадії апеляційного провадження.

У зв'язку з тим, що норми цивільного процесуального закону не дотримані, позивачу судом першої інстанції не роз'яснено право на залучення до участі у справі співвідповідачів або заміну неналежного відповідача належним, судом першої інстанції не у повному обсязі перевірені обставини у справі, тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалення рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди завданих такою бездіяльністю - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: