24.09.2019 227/5669/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Левченка А.М.,

за участі секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю та виключеня майна зі спільної сумісної власності

ВСТАНОВИВ

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, в якому просила суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних побудов та споруд, що являє собою квартиру АДРЕСА_2 площею АДРЕСА_3 .м. житловою площею 30,5 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_4 .

- визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних побудов та АДРЕСА_5 , що являє собою квартиру АДРЕСА_2 загальною площею АДРЕСА_3 . житловою площею 30,5 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_4 .

- визнати за ОСОБА_3 право власності на легковий автомобіль марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 та припинити право власності ОСОБА_1 на цей автомобіль, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку вартості цього автомобіля.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що починаючи з листопада 2007 року позивач та відповідач почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку за адресою АДРЕСА_6 . 25 листопада 2008 року сторони зареєстрували шлюбу, який пізніше був розірваний на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.07.2018 року. Від шлюбу залишилась спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем по АДРЕСА_7 .

Позивач зазначає, що за час спільного проживання однією сім`єю сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та набули у спільну сумісну власність подружжя наступне майно: ј частинe житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 та легковий автомобіль марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 .

У січні 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що познайомився з позивачем ОСОБА_1 23.11.2007 року та протягом року зустрічався, були побачення, але разом не мешкали, не вели спільного побуту та спільного бюджету не мали. З позивачем ОСОБА_1 він перебував у шлюбі з 25.11.2008 року, і саме з цієї дати вони почали спільно проживати та вести спільний побут. Відповідач ОСОБА_3 визнає, що легковий автомобіль Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 дійсно є спільною сумісною власністю, оскільки був придбаний під час шлюбу за спільні кошти.

Щодо житлового будинку АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_4 , то відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує проти визнання цього майна спільною сумісною власністю, оскільки це майно фактично було придбано ОСОБА_3 до здійснення правочину з купівлі-продажу від 05.12.2008 року, за 25 000 грн., які продавець отримав до підписання договору. Купівля будинку здійснена ОСОБА_3 виключно за власні кошти та кошти його матері ОСОБА_1 , яка дала сину на придбання будинку 17 000 грн., а його частина склала 8000 грн., які він заробив за період своєї безперервної трудової діяльності з 2000 року. Крім того, грошові кошти продавцю будинку ОСОБА_6 були передані що до шлюбу, а саме 13.08.2008 року завдаток у 2000 грн., а 17.10.2008 року була передана остаточна сума 23 000 грн. Про це свідчить і той факт, що після отримання всієї суми коштів, продавцем ОСОБА_6 були видана довіреність на ім`я ОСОБА_7 для здійснення продажу належного їй будинку. У зв`язку із викладеним, відповідач ОСОБА_3 просить суд здійснити поділ автомобіля, а в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

У січні 2019 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на ј ідеальну частку житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 , виключивши це майно із опису спільної сумісної власності.

В обґрунтування позову зазначив обставини аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов.

У січні 2019 року зустрічним відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на зустрічний позов ОСОБА_3 , в яких зазначено, що насправді позивач та відповідач почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 23.11.2007 року, тобто за 2 дні до її повноліття. ОСОБА_3 уже працював на шахті Алмазна у м. Добропілля, а ОСОБА_1 по досягненню 18 років влаштувалась на ту ж саму шахту на посаду ламповщиці, у зв`язку з чим переїхала жити до бабусі ОСОБА_8 , яка проживала недалеко від шахти за адресою АДРЕСА_9 .

ОСОБА_3 після роботи регулярно приходив до них у дім. Через деякий час після таких зустрічей, починаючи з березня 2008 року ОСОБА_3 почали спільно проживати в домі ОСОБА_8 однією родиною, разом ходили на роботу, коли співпадали зміни, ОСОБА_1 готувала їжу, у тому числі і обіди на роботу. ОСОБА_9 вже сприймали їх як сімейну пару.

ОСОБА_10 , на протязі семи років доглядала за 80-річною сусідкою ОСОБА_11 , яка проживала у по сусідству за адресою АДРЕСА_8 . Згодом, ОСОБА_6 , яка є дочкою ОСОБА_11 вирішила забрати літню матір до себе, а будинок, в якому проживала ОСОБА_11 виставити на продаж. Тоді ОСОБА_10 одразу повідомила ОСОБА_6 , що дім потрібен її онучі з її цивільним чоловіком та попросила зменшити ціну дому на суму, яку вона мала отримати за догляд ОСОБА_11 , на що ОСОБА_6 погодилась.

Влітку 2008 року ОСОБА_12 отримали ключі від хати за адресою АДРЕСА_8 та почали поступово, за спільні кошти, які вони отримували за місцем роботи, робити в оселі ремонт та через деякий час почали там проживати. ОСОБА_1 у своєму відзиві зазначила, що у жовтні 2008 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в одному з банків м. Добропілля і тоді вони повністю розрахувались за дім. Далі, аж до розлучення, подружжя залишилось проживати в спірному будинку, народили дитину, займались ремонтом та покращенням домоволодіння.

Ухвалою суду від 21.02.2019р. клопотання позивача задоволено, витребувано від банківських установ, зазначених позивачем, інформацію щодо укладання ОСОБА_3 кредитних договорів у 2008 році.

Згідно отриманих судом листів від запитуваних банківських установ, протягом 2008 року ОСОБА_3 кредитні договори не укладались.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши зібрані у цій справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25.11.2008 року сторони зареєстрували шлюб, про що Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Донецькій області, зроблено актовий запис № 288. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/1776/18 від 11.07.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 .

Згідно договору купівлі-продажу від 05.12.2008 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 придбав у спільну сумісну власність подружжя ј ідеальну частку житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 . Купівлю-продаж вчинено 25 000 грн.

Відповідачем ОСОБА_3 до матеріалів справи було надано оригінали: розписки від 15.08.2008 року про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_13 2000 грн.; розписки від 17.10.2008 року про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_14 23 000 грн. за продаж квартири АДРЕСА_10 ; розписки ОСОБА_1 про те, що остання забирає деякі речі побутового характеру (холодильник, килим, диван, пральна машинка, два крісла, дитяче ліжко, пилосос, машинку для прання) на інші речі та меблі не претендує. Автентичність оригіналів цих розписок сторонами справи в судовому засіданні визнана.

Крім цього, у 2015 році ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що також визнається сторонами цієї справи.

Судом встановлено, що спірним у цій справі є факт проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 однією сім`єю до реєстрації шлюбу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала суду, що її онука ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно познайомились у грудні 2007 року, а з березня 2008 року почали спільно проживати у неї в квартирі за адресою: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_10 також показала суду, що на протязі семи років доглядала за літньою сусідкою, яка проживала за адресою: АДРЕСА_8 , а коли вже їй самій стало важко з кимось доглядати, то родичі сусідки вирішили забрати жінку, а дім в якому проживала сусідка за адресою: АДРЕСА_8 продати. Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що завжди бажала, щоб та квартира дісталася саме онучці, для того і доглядала сусідку протягом семи років. ОСОБА_10 домовилась за майбутній продаж хати і особисто дала для того завдаток у 2000 грн. ОСОБА_12 ж продовжили проживати у ОСОБА_10 та почали поступово робити ремонт у майбутній оселі. Проживаючи у ОСОБА_10 разом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зранку йшов на роботу, а у вечорі вертався, харчувався, ночував фактично там проживав та вів побут разом з ОСОБА_1 у її бабці ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_9 . Проживши таким чином 4 5 місяців у ОСОБА_10 , зробивши ремонт зали, у листопаді 2008 року ОСОБА_12 розписались та в`їхали в нову хату за адресою: АДРЕСА_8 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є сусідкою ОСОБА_10 , показала суду, ОСОБА_1 останні класи школи проживала разом з бабусею ОСОБА_10 в її хаті, ходила звідти до школа, а згодом і на роботу. У березні 2008 року свідку стало відомо, що до ОСОБА_16 ( ОСОБА_1 ) почав приходити якийсь хлопець, а згодом сама ОСОБА_10 розповіла свідку, що діти почали жити разом. Свідок показала, що бачила ОСОБА_3 в оселі ОСОБА_10 у той час часто. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали у ОСОБА_10 , то всією родиною займались ремонтом нової оселі. Коли ОСОБА_12 зробили залу в новій хаті, то переїхали туди жити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який є дядьком ОСОБА_1 , показав суду, що позивач і відповідач познайомились на початку 2008 року взимку, а з березня цього ж року почали жити разом у його матері ОСОБА_10 Свідок заходив до матері після роботи та бачив, як вони ночували, ходили на роботу разом. Жити їм було ніде, тому вирішили жити у матері. Мати дуже хотіла, щоб дім дістався ОСОБА_18 з Дімой, а тому домовилась про його купівлю-продаж, та, коли стала нагода, був зібраний завдаток у 2000 грн. та отримані ключі від хати і видана довіреність для здійснення майбутнього продажу квартири. Свідок пояснив, що зі слів його племінниці ОСОБА_1 квартира була придбана за кошти матері ОСОБА_3 , які вона взяла в кредит для покупки цього дому. ОСОБА_19 святкували уже в новій оселі, у відремонтованій залі. Після того також відремонтували кухню, спальню, поміняні вікна та ін..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який є братом ОСОБА_3 , показав суду, що у його присутності відбувалась передача грошей ОСОБА_3 власниці квартири по АДРЕСА_8 , після чого власником цієї квартири було надано ОСОБА_7 нотаріальну довіреність на право представництва від її імені для цілей продажу її будинку по АДРЕСА_8 . Свідок пояснив, що його брат до шлюбу проживав у їх матері ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , показала суду, що у березні 2008 року дізналась, що у сина з`явилась дівчина, з якою він почав зустрічатись. Коли до свідка звернувся її син ОСОБА_3 за грошима на придбання будинку, то свідок дала йому 10 000 власних коштів та 7 000 кредитних. Приблизно в листопаді 2008 року відбулася купівля будинку ОСОБА_3 за суму 25 000 грн. Свідок пояснила суду, що придбавала цей дім для свого сина. Обставини придбання цього будинку їй невідомі. До шлюбу її син ОСОБА_3 жив з нею, а з позивачем ОСОБА_1 почав проживати після реєстрації шлюбу. Позивача ОСОБА_1 свідок бачила до шлюбу лише двічі.

Для з`ясування причин розходжень у показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 щодо дошлюбних відносин сторін у цій справі, судом було призначено одночасний допит цих свідків, під час якого свідки надали суду ті ж самі показання, що і при первісному їх допиті.

Разом із тим, дослідивши показання свідків, суд надає перевагу показанням свідка ОСОБА_10 в частині їх достовірності, щодо дійсного проживання однією сім`єю сторін до реєстрації шлюбу, оскільки показання цього свідка є більш повними та змістовними, і узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_15 , яка на відміну від усіх інших допитаних судом свідків не є близьким родичем сторін у цій справі, а отже і не є заінтересованою особою.

Отже, суд вважає доведеним факт проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 починаючи з березня 2008 року однією сім`єю.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Згідно глави 8 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому, відповідно до п. 1 -4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

В контексті ст. 57 СК України та позиції сторони первісного відповідача ОСОБА_3 щодо визнання спірного будинку особистою власністю ОСОБА_3 , суд критично оцінює показання матері відповідача ОСОБА_3 свідка ОСОБА_1 , яка пояснила суду, що надавала грошові кошти виключно своєму синові для придбання йому особистого житла, тобто фактично здійснила дарування грошей своєму синові для особистих потреб.

Сукупність досліджених судом доказів все ж свідчить про те, що такі гроші отримувались відповідачем ОСОБА_3 для спільних сімейних цілей з ОСОБА_1 , а саме, придбання спірного у цій справі будинку, оскільки як уже було встановлено вище, спірний будинок придбавався ним не інакше як для спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 однією сім`єю.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що грошові кошти, які були надані матір`ю відповідача, були отримані ОСОБА_3 виключно для цілей покупки будинку та саме для спільного проживання сім`ї ОСОБА_20 , яка на той час уже існувала в розумінні ст. 74 СК України, а тому такі грошові кошти були об`єктом права спільної сумісної власності і суд не вбачає законних підстав для визнання цих грошових коштів особистою приватною власністю ОСОБА_3 , і як наслідок визнання спірного будинку особистою приватною власністю ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

До того ж, згідно копій трудових книжок первісного позивача ОСОБА_1 та первісного відповідача ОСОБА_3 обидва з подружжя працювали з 2007 та 2000 років відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позиції первісного позивача ОСОБА_1 про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий будинок був придбаний відповідачем ОСОБА_3 у період шлюбу та за кошти, які були об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_20 . Іншого суду не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-2565цс16: Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що сторонами не було надано суду варіантів реального поділу спірного будинку (висновки судово-будівельних експертиз, тощо) суд приходить до висновку про необхідність вирішення спору шляхом визнання за кожним права спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку ј частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 , без його реального поділу.

З цих же підстав, а також з урахуванням того, що один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо автомобіля Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 , суд вирішує спір між сторонами про поділ цього майна шляхом визнання за кожним права спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку легкового автомобіля марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 без його реального поділу.

Керуючись ст. 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю та виключеня майна зі спільної сумісної власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку легкового автомобіля марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку ј частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 , без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку легкового автомобіля марки Deawoo моделі Lanos д.н. НОМЕР_1 , без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ ідеальну частку ј частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_8 , без його реального поділу.

В іншій частині в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_11 , ІПН НОМЕР_3 )

Відповідач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , ІПН НОМЕР_4 )

Повний текст судового рішення складений 27.09.2019 року.

Головуючий суддя Левченко А.М.