Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 456/2003/13-ц

провадження № 61-7317св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, у складі судді Гулкевича О. В., від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., від 10 листопада 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція ДАБК у Львівській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та скасування декларації про готовність частини будинку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач, яка є власником 27/100 частин спірного будинку, здійснила перебудову належної їй частини будинку, захопивши більш ніж 7 кв. м з належних йому та третім особам 73/100 частин будинку. Спірний будинок не розподілений в натурі, квартири в ньому не виділені, а тому ОСОБА_2 не мала права проводити будівельні роботи в 2010-2011 роках щодо збільшення житлової площі. У жовтні 2011 року відповідач шахрайським способом виманила у нього підпис у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Ознайомившись з декларацією, він 21 жовтня 2011 року та 25 листопада 2011 року звертався до Стрийської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області із заявами про відкликання свого підпису під цим документом.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною йому та третім особам частиною будинку у розмірі 73/100 по АДРЕСА_1 , скасувати декларацію про готовність цього об`єкта до експлуатації, складену Інспекцією ДАБК у Львівській області 15 грудня 2011 року, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 привести належну їй частину будинку в розмірі 27/100 до попереднього стану.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розподіл спірного житлового будинку здійснено попередніми власниками до моменту набуття права власності позивачем на належну йому частину у розмірі 73/400 в порядку спадкування. Розподіл будинку здійснений на підставі рішення народного суду м. Стрий від 17 листопада 1960 року, ухвали народного суду Стрийського району від 16 листопада 1961 року, рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради депутатів трудящих від 10 травня 1973 року № 249. Вказаним рішенням міської ради у зв`язку з продажем сараю «Б», що викликало зміну ідеальних частин співвласників жилого будинку АДРЕСА_1 , затверджено розрахунок ідеальних частин цього жилого будинку між співвласниками: частка ОСОБА_6 (батько позивача) становить 73/100 частини жилого будинку, а частка ОСОБА_7 - 27/100 частин жилого будинку. Останні погодилися з таким розподілом, вищезазначених рішень не оспорювали, тобто вважали їх законними. Таким чином, доводи позивача про те, що спірний будинок не був розподілений в натурі між співвласниками, не знайшли свого підтвердження.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вимоги про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта - садибного житлового будинку на АДРЕСА_1 , яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 15 грудня 2011 року. Декларація підписана позивачем, а також іншими співвласниками будинку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що реконструкція з добудовою та надбудовою другого поверху проведена відповідачем ОСОБА_2 в належній їй на праві власності частині будинку за рахунок площі зазначених у договорі дарування приміщень будинку, оскільки стіна, яка є суміжною між приміщеннями 1-4 (в частині будинку позивача) та 2-3, 2-4 (в частині будинку відповідача), не переносилась, що підтверджується висновком проведеної у цій справі судової будівельно-технічної експертизи від 06 липня 2016 року, а тому підстави для висновку про те, що відповідач незаконно захопила частину належної позивачу частки в будинку, відсутні.

Декларація про готовність до експлуатації реконструйованої відповідачем ОСОБА_2 належної їй на праві власності частини будинку з добудовою та надбудовою до існуючих приміщень зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 15 грудня 2011 року і визначених законом підстав для її скасування судом не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про проведення між співвласниками поділу в натурі спірного житлового будинку не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки реальний поділ будинку не відбувся. Спірний житловий будинок знаходиться фактично у спільній частковій власності. Судова будівельно-технічно експертиза від 06 липня 2016 року була проведена без урахування площ усіх приміщень, чим зменшено площу приміщень, які підлягають поділу. Вказане не враховано судами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 456/2003/13-ц.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником 73/100 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , право власності на яку він набув у порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 березня 1996 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Чернилевською М. М. (а. с. 79-81, т. 1).

Батькові позивача належало на праві власності 73/100 частини вказаного будинку.

Окрім того, спадкоємцями цієї частки будинку є три сестри позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , кожна з яких також має право власності на 73/100 частини вказаного будинку (по 1/4 частині від 73/100 частин будинку) (а. с. 10, 183, 185, т. 1).

В цілому жилий будинок (садибного типу) складався з двох кімнат жилою площею 44,4 кв. м, двох кухонь, до якого належали господарські будівлі: вбиральня цегляна «Б», вбиральня дощата «В», сарай дощатий «Д», огорожа металева, огорожа дерев`яна, дві водоколонки металеві, замощення бетонне, і був розташований на земельній ділянці площею 849 кв. м (а. с. 81, т. 1).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 27/100 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , право власності на яку вона набула на підставі договору дарування частини будинку від 22 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М., зареєстрованого в реєстрі за № 3505 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 серпня 2005 року № 5921075, та власником земельної ділянки площею 0,0512 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за цією ж адресою (а. с. 10, 36, 47, 86-88 т. 1).

У договорі дарування (пункту 1) зазначено, що ОСОБА_11 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар 27/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 , а саме: коридор «2-1», кладова «2-2», кухня «2-3», житлова кімната «2-4», підвал ІІ, загальною площею 43,5 кв. м, житловою площею 17,7 кв. м.

Наявність вказаних вище приміщень у будинку підтверджується технічним паспортом, складеним станом на 18 листопада 1996 року (а. с. 114-116 т.1).

Вказана частина будинку з відповідною частиною господарських будівель належала дарувальнику ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого Стрийською державною нотаріальною конторою 30 липня 2004 року за реєстровим № 1-3850, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 серпня 2004 року, номер витягу 4457958, реєстровий № 5221075 (пункт 2 договору дарування).

На момент дарування будинок складався з двох кухонь, двох житлових кімнат площею 43,08 кв. м, загальною площею 123, 69 кв. м, до якого належали: вбиральня цегляна «Б», вбиральня дощата «В», сарай дощатий «Д», дві металевих огорожі, дві водоколонки та замощення (пункт 1 договору дарування).

У вказаному договорі дарування було зазначено ті приміщення будинку, які відносились до 27/100 частини будинку, право власності на яку набула відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Належна на праві власності відповідачеві частина будинку була виділена в натурі, що підтверджується рішенням народного суду м. Стрий від 17 листопада 1960 року (т. 1, а. с. 176, 182) у справі № 550 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_7 про розподіл домоволодіння та позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_7 про розподіл того ж домоволодіння, яким позов ОСОБА_7 задоволено та виділено в домоволодінні АДРЕСА_1 в її користування одну кімнату площею 31, 14 кв. м, веранду коло цієї кімнати, сарай і пристройку до сараю, а також виділено в її користування 0,03 га присадибної ділянки, на якій знаходяться будинок і сарай. Решту домоволодіння і присадибної ділянки суд залишив в користуванні ОСОБА_7 .

В подальшому, в цій частині будинку було проведено перепланування, внаслідок якого з житлової кімнати площею 31,14 кв. м. утворено кухню «2-3» площею 11,9 кв. м та житлову кімнату «2-4» площею 17,7 кв. м, що підтверджується технічною документацією (а. с. 114-119, т.1).

Декларація про готовність до експлуатації реконструйованої відповідачем ОСОБА_2 належної їй на праві власності частини будинку з добудовою та надбудовою до існуючих приміщень зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 15 грудня 2011 року.

За клопотанням позивача була проведена судова будівельно-технічна експертиза на предмет визначення того, чи відбувся реальний розподіл відповідно до належних часток - 73/100 та 27/100 будинку по АДРЕСА_1 у тому стані, в якому він існував у 1962-1963 роках та чи мало місце захоплення відповідачем ОСОБА_2 під час фактичного розподілу між сторонами цього будинку належної позивачу частини будинку.

Згідно висновку № 4761 судової будівельно-технічної експертизи від 06 липня 2016 року на момент проведення експертизи сторона із часткою 73/100 має в наявності площі на 5,39 кв. м менше за належну їй частку. В ході проведення експертизи встановлено, що стіна, яка є суміжною приміщеннями поз. 1-4 та 2-3, 2-4 не переносилася (додаток № 1), а розмір - 4,42 м відповідає дійсності.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК Українипередбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 321, статті 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач порушує його право на користування та розпорядження належною йому частиною спірного будинку.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем не доведено порушення відповідачем його права на володіння та користування належною йому часткою спірного будинку, яка складає 73/100.

Судами встановлено, що реконструкція з добудовою та надбудовою другого поверху проведена відповідачем ОСОБА_2 в належній їй на праві власності частині будинку за рахунок площі зазначених у договорі дарування приміщень, що складає 27/100 частини спірного будинку. Стіна, яка є суміжною між приміщеннями 1-4 (в частині будинку позивача) та 2-3, 2-4 (в частині будинку відповідача), з 1962-1963 років не переносилась, що підтверджується висновком проведеної в цій справі судової будівельно-технічної експертизи від 06 липня 2016 року.

Із урахуванням зазначеного, суди правильно виходили із того, що позивач не довів збільшення житлової площі відповідача за рахунок площі приміщень, належних йому та його сестрам, що складають 73/100 частини успадкованого після смерті батькабудинку. Окрім того, судами встановлено, що колишніми співвласниками спірного будинку було узгоджено порядок користування спірним житловим приміщення, що встановлено рішенням народного суду м. Стрий від 17 листопада 1960 року.

Декларація про готовність до експлуатації реконструйованої відповідачем ОСОБА_2 належної їй на праві власності частини будинку з добудовою та надбудовою до існуючих приміщень зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області 15 грудня 2011 року. Вказана декларація підписана позивачем та іншими співвласниками будинку. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували відсутність у нього волевиявлення на підписання декларації або обману з боку відповідача.

Відповідно до відповіді, яка була надана позивачу Інспекцією ДАБК у Львівській області, зазначена декларація про готовність житлового будинку до експлуатації була подана без порушень вимог Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказаном Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про часткове задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович