20.08.2019 Єдиний унікальний номер 205/287/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/287/18
2/205/1415/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», 17.01.2018р. звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2005р. у розмірі 59 891,75 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018р. позовні вимоги задоволені.

18.09.2018р. ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, у якій, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, а також на те, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2006р. стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, у якій він посилаючись на безпідставність викладених в ній обставин, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, проте матеріали справи містять від нього заяву про розгляд справи за його відсутні.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, проте її представник ОСОБА_2 надав суду заяву, у якій позовні вимоги не визнав та просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

25.10.2005р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідач зобов`язалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.7).

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір 10.11.2005р. за яким раніше у 2006 році стягнуто заборгованість, а не 25.10.2005р. як вказує позивач у позовній заяві, оскільки матеріали справи містять заяву відповідача на отримання кредиту датовану 25.10.2005р. (а.с.7).

Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2005р., яка відповідно до розрахунку станом на 30.11.2017р. становить 59 891,75 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 346,36 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 50 217,21 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 2 828,18 грн. (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором за період з 30.12.2005р. по 30.11.2017р.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів поза її межами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 61-297св18).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами Кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015р. №6-1206цс15.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Представником позивача не надано суду доказів існування домовленості між сторонами щодо збільшення строку позовної давності, встановленої законом, окрім того, відповідач заперечує факт існування такої домовленості між ним та позивачем.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила в квітні 2006 року, а відтак саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17.01.2018р., тобто зі спливом строку позовної давності.

Оскільки банк пропустив строк позовної давності стосовно основної вимоги про повернення тіла кредиту, суд доходить висновку, що відповідно до ст. 266 ЦК України строк позовної давності сплив і стосовно додаткових позовних вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.08.2019р.

СуддяН.Г. Остапенко