Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 608/892/16-ц

провадження № 61-35945св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: відділ Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи - приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Пивовар Валерій Анатолійович, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовська Тетяна Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Квятковської Л. Й. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кузьми Р. М., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції (далі - ВДВС Чортківського РУЮ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання акту державного виконавця та свідоцтва про право власності домоволодіння та земельної ділянки недійсним, визнання договору купівлі-продажу та договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2009 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та з ОСОБА_7 на користь кредитної спілки «Альянс Україна» заборгованість у розмірі 232 850 грн 53 коп.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №2-922 від 19 листопада 2009 року, а 03 квітня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС Чортківського РУЮ винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 16227883.

14 квітня 2010 року між кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 було укладено договори відступлення права вимоги, згідно з якими первісний кредитор (кредитна спілка «Альянс Україна») відступив, а нові кредитори ( ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_3 ) прийняли право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2010 року замінено сторону виконавчого провадження з кредитної спілки «Альянс Україна» на ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , яким було запропоновано в рахунок погашення боргу передати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

На підставі акта державного виконавця ВДВС Чортківського РУЮ у Тернопільській області 21 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В. А. оформлено свідоцтво на право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстровано в реєстрі за № 321, про що позивачу стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56042294 від 26 березня 2016 року.

Також позивач вказував, що ухвала Чортківського районного суду від 05 травня 2010 року про заміну сторони виконавчого провадження, скасована ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року. 26 вересня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив ухвалу апеляційного суду Тернопільської області без змін.

Посилаючись на те, що заміна сторони виконавчого провадження на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 визнана судами незаконною та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просила:

- визнати недійсним акт про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 07 вересня 2011 року, виданого державним виконавцем ВДВС Чортківського РУЮ у Тернопільській області про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу житлового будинку, цегельного, загальною площею 75,0 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, під літерою «А», з господарськими будівлями та спорудами: сараєм цегельним під літерою «Б», огорожею з метелевої сітки «І», огорожею штахетною - «2», криницею кам`яною - «к», який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 736 кв. м, кадастровий номер -01-010-0061, наданої для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку;

- визнати недійсним свідоцтво право власності, посвідчене приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В. А., що зареєстроване в реєстрі 24 жовтня 2011 року за №20000 на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, які зареєстровані в реєстрі за № 20000 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 07 вересня 2011 року, виданого державним виконавцем ВДВС Чортківського РУЮ Тернопільської області;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу № 1107 земельної ділянки (розмір частки 68/100) від площі 736 кв. м, кадастровий номер -01-010-0061;

- визнати недійсними договір дарування № 1101 земельної ділянки (розмір частки 32/100) від площі 736 кв. м, кадастровий номер -01-010-0061;

- визнати недійсними договір купівлі-продажу № 1104 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (розмір частки 68/100) по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсними договір дарування № 1098 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (розмір частки 32/100) по АДРЕСА_1 ;

- витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дій та рішень державного виконавця та начальника відділу ДВС при здійсненні примусового виконання рішення суду не оскаржувала, постанова про передачу майна стягувачу та акт про передачу майна стягувачу від 07 вересня 2011 року відповідають вимогам статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання акту недійсним. Також позивач не скористалась правом на оспорювання договору щодо відступлення права вимоги між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що потягнуло за собою правові наслідки для сторін. Позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсними договорів дарування та витребування майна із чужого незаконного володіння є похідними від вимоги про визнання недійсним акту державного виконавця та свідоцтва про право власності.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_6 відхилено, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно застосували позовну давність до вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 24 жовтня 2011 року, оскільки відсутні докази ознайомлення позивача з вказаним свідоцтвом, а тому до спірних правовідносин має застосовуватися частина перша статті 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Також судами не враховано, що кредитна спілка як кредитодавець, з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені, проте державний виконавець в рахунок погашення боргу запропонував новим кредиторам майно позивача, що є порушенням чинного законодавства, у зв`язку із чим спірне майно підлягає витребуванню від останніх на користь позивача відповідно до вимог статті 388 ЦК України.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У вересні 2017 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких вони просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що копію акта державного виконавця про передачу майна стягувачам позивач отримала 12 вересня 2011 року, про свідчить її власноручна розписка, наявна в матеріалах справи, у зв`язку із чим вона не скористалась своїм правом в межах строків, передбачених чинним законодавством, а тому сплив позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 608/892/16-ц з Чортківського районного суду Тернопільської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2009 року позов Тернопільського відділення кредитної спілки «Альянс Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про дострокове розірвання договору кредиту, стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки задоволено, розірвано договір кредиту № 0219-08 к ЧВ, укладений 08 жовтня 2008 року між кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_1 , стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь кредитної спілки «Альянс Україна» заборгованість у розмірі 232 850 грн 53 коп.

На виконання даного рішення видано виконавчий лист №2-922 від 19 листопада 2009 року про примусове стягнення боргу із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , на підставі якого 03 квітня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС Чортківського РУЮ у Тернопільській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №16227883, ВП №16227944.

14 квітня 2010 року між кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договори відступлення права вимоги, згідно з якими первісний кредитор (кредитна спілка «Альянс Україна») здійснив, а нові кредитори ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) прийняли право вимоги до ОСОБА_1 та з ОСОБА_7

Позивачем не надано доказів про те, що вказані договори відступлення права вимоги оскаржувались чи визнані недійсними.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області 05 травня 2010 року замінено сторону виконавчого провадження з кредитної спілки «Альянс Україна» на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У зв`язку із вказаним вище та на підставі акта державного виконавця ВДВС Чортківського РУЮ у Тернопільській області від 21 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В. А. оформлено свідоцтво на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 736 кв. м, кадастровий номер -01-010-0061, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстровано в реєстрі за № 321.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року, ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області 05 травня 2010 року про заміну сторони виконавчого провадження скасовано, та у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Проте, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року скасовано, ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2010 року залишено в силі (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74158240).

Таким чином, ухвала Чортківського районного суду Тернопільської області 05 травня 2010 року, якою замінено сторону виконавчого провадження з кредитної спілки «Альянс Україна» на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є чинною.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 9 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований і за фактом такої передачі державний виконавець складає акт, який разом з постановою державного виконавця є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно.

Відповідно до процедури передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яку затверджує начальник відділу, а вже по факту передачі майна складається акт. Постанова державного виконавця та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу є тими документами, на підставі яких оформляється стягувачем право власності на це майно.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судами установлено, що позивачка дій та рішень державного виконавця та начальника відділу ДВС під час виконавчого провадження не оскаржувала.

Державний виконавець під час процедури примусового виконання судового рішення про стягнення коштів керувався Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 (далі - Інструкція), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

В підпунктах 5.12.7. пункту 15.12 вказаної Інструкції зазначено, що постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається із свідоцтва, виданого 24 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивовар В. А., що ним на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу ДВС Чортківського районного управління юстиції, посвідчено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить на праві власності житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до глави 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо вони не відбулися є складений та затверджений в установленому порядку акт із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, в якому має бути зазначено ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон); коротка характеристика майна; прізвище, ім`я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця: дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правовстановлюючого документа, ким виданий посвідчений, дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Зазначені умови в акті про передачу майна стягувачу дотримані, а тому приватний нотаріус мав всі підстави для видачі свідоцтва. На підставі постанови та акта державного виконавця нотаріус і видав свідоцтво від 24 жовтня 2011 року.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що постанова про передачу майна стягувачу та акт про передачу майна стягувачу від 07 вересня 2011 року відповідають вимогам статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстави для окремого визнання недійсним акту - відсутні.

Також судами установлено, що позивачці було відомо про акт державного виконавця від 21 жовтня 2011 року про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належного їй житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 736 кв. м, кадастровий номер :01:010:0061, в рахунок погашення боргу. Також їй було відомо про факт оформлення права власності за відповідачами належної їй земельної ділянки та житлового будинку на підставі вказаного акта державного виконавця.

При цьому суди дійшли висновку про можливість застосувати строки позовної давності до вимог про визнання недійсним акту державного виконавця від 07 вересня 2011 року та вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 24 жовтня 2011 року.

Разом з тим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц.

Таким чином, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності можливе лише за встановлення порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позову.

Отже враховуючи, що судами установлено, що постанова про передачу майна стягувачу та акт про передачу майна стягувачу від 07 вересня 2011 року відповідають вимогам статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Проте одночасне посилання судами першої та апеляційної інстанцій на порушення позовної давності, як на підставу для відмови в позові, на правильність вирішення спору не вплинуло.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін.

Також не можуть бути підставою для скасування вказаних рішень й доводи касаційної скарги стосовно неможливості кредитної спілки відступити право вимоги за кредитним договором, оскільки позивачем договір про відступлення права вимоги не оскаржувався та недійсним не визнавався.

Крім того, постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області 05 травня 2010 року про заміну сторони виконавчого провадження з кредитної спілки «Альянс Україна» на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено в силі.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов