Справа № 559/483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Федчук А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 43/100 жилого будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на 21, 5/100 жилого будинку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі продажу 43/100 жилого будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на 21, 5/100 жилого будинку.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що її батькам належало господарство в с. Малі Сади Дубенського району Рівненської області. Головою колгоспного двору був батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька вона залишилась єдиним членом господарства, оскільки мати вийшли вдруге заміж, та переїхала проживати в м. Дубно, а рідний брат ОСОБА_6 також переїхав проживати в м.Дубно. Порадившись з матір`ю та братом, вона вирішила продати житловий будинок з господарськими будівлями в с. Малі Сади Дубенського району та купити житло в м. Дубно для себе та брата. Вони з братом займались пошуком житла. 27 квітня 1984 року вона продала житловий будинок за 3000 крб. Крім будинку вона продала худобу, урожай та коштовності, сума вилучених коштів становила 7000 крб. У липні вони знайшли житло: 43/100 жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_4 , що належало на праві власності ОСОБА_12 . Вартість цієї частини жилого будинку становила 10500 крб. Кошти за будинок вона разом з братом передавала продавцю. 3500 крб. вони з братом розділили порівну. За домовленістю між нею та братом договір купівлі-продажу жилого будинку формально був оформлений на ім`я тільки брата і був посвідчений 26 липня 1984 року державним нотаріусом Дубенської міської державної нотаріальної контори Чаюком В.Ф., реєстр №2276. Придбана ними житло складалось з частини будинку (двох жилих кімнат, коридора та тамбура), а також літньої кухні, яка фактично була окремим жилим будинком, куди входило дві жилі кімнати, кухня та коридор.

Після укладення договору і проведеного часткового ремонту вона разом зі своєю сім`єю поселилась у жилий будинок, а брат з сім`єю у літню кухню. Кожен з них утримували свої приміщення за особисті кошти, окремо сплачували комунальні послуги, спору між ними не було.

18.12.2012 її брат ОСОБА_6 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_10 , з якого у них також ніколи не було спору щодо житла. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є їхній син, відповідач по справі ОСОБА_4 , який вважає, що 43/100 жилого будинку АДРЕСА_4 належала тільки його батькам, тим самим заперечує її право власності на цю частину жилого будинку.

Зазначені обставини змусили її звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що договір купівлі-продажу 43/100 жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 є удаваним в частині покупця, оскільки за змістом цього договору зазначене майно оплатив і придбав для себе її брат ОСОБА_6 , а наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору не тільки братом, але і нею.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених у позові, який просили задоволити у повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у 1984 році батьки його мами, надали його батькам кошти у розмірі 9000 крб. на придбання спірного житлового будинку. У мами був менший брат, ОСОБА_11 , то його батьки пообіцяли, що дозволять йому проживати з ними скільки буде потрібно у м.Дубно. Решту грошей у сумі 1500 крб. були особистими заощадженнями батьків. 26 липня 1984 року між його батьком, ОСОБА_6 , та ОСОБА_12 був укладений договір купівлі-продажу 43/100 жилого будинку (частина жилого будинку та літня кухня із господарськими будівлями) по

АДРЕСА_3 за 10500 крб. Після проведення ремонту батьки разом з ним поселилися в частині житлового будинку, разом із ними став проживати і брат матері ОСОБА_11 .

Позивачка у справі, ОСОБА_3 , була рідною сестрою його батька. 27 квітня 1984 року нею був проданий житловий будинок в с.Малі Сади Дубенського району Рівненської області, де вона проживала із своєю сім"єю. Враховуючи те, що після відчуження будинку вона не придбала відразу власний будинок, не мала де проживати із сім"єю, його батько і мати дозволили тимчасово пожити у літній кухні, яка знаходилася на території господарства. Також вони дозволили їм тимчасово зареєструватися у цьому помешканні. У сім"ї позивачки, на той час, постійно виникали сварки та непорозуміння, а чоловік зловживав алкогольними напоями. Через це 19 жовтня 1984 року його батьком написано заяву до Дубенської міської державної нотаріальної контори на ім"я ОСОБА_3 (зараз ОСОБА_3 ) у якій повідомлено, що ним розірваний усний договір житлового найму, на підставі якого вона і її сім"я проживають у його помешкані, у зв`язку із тим, що вказане приміщення необхідне йому для власних потреб. Наданий термін 1 місяць з моменту отримання заяви звільнити займане приміщення з усім майном та людьми. Вказана заява свідчить про те, що будинок належав виключно його батькові, а позивачці про це було відомо починаючи з 1984 року.

Після сімейної розмови між ними та батьком було вирішено дозволити сім"ї позивачки проживати у приміщенні літньої кухні ще деякий час, але із встановленням окремого лічильника на світло і окремою сплатою понесених фактично комунальних витрат. Тому квитанції на світло їй приходили окремо, лише по показниках лічильника у літній кухні. Таке її проживання у цьому господарстві тривало до 2002 року. У 2002 році ОСОБА_3 . залишила це помешкання і переїхала проживати по місцю теперішнього свого проживання. Будь-яких претензій до дня смерті батька і після цього не пред`являла. Він ніколи у своїй сім"ї не чув будь-якої мови, що житловий будинок із господарськими будівлями є "спільною частковою власністю" його батька та позивачки.

Вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено з метою приховання іншої угоди, а тому її позовні вимоги є безпідставними.

З даним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду 19 березня 2018 року. Не пред`явлення позивачем претензій протягом майже 34-х років щодо придбання приміщення на ім`я батька ОСОБА_6 , з урахуванням того, що вона достовірно знала про указаний договір, адже зазначає у позовній заяві про те, що була особисто присутня під час його укладання, дає усі підстави вважати, що вона ніколи не заперечувала факт належності спірного рухомого майна саме ОСОБА_6 , тому правові підстави для визнання цього договору удаваним в частині покупця та задоволення інших її похідних вимог відсутні.

Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини не зверталася, будь-яких майнових претензій ні до кого не заявляла. Лише після смерті матері, позивачка вирішила, що їй належить на праві спільної часткової власності будинок його батьків. Вважає, що окрім того, що позов є безпідставним, збіг строк позовної давності.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, з підстав, зазначених у відзиві на позов, у задоволенні якого просять відмовити в зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснив, що у 80-х роках мама позивачки купила будинок в АДРЕСА_4 . Цей будинок вона купувала для дочки та сина. Позивачка ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_16 та сином ОСОБА_17 жили в частині будинку, робили там ремонт, а її брат ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_10 жили у літній кухні. Разом вони проживали десь до 2003 року, комунальні послуги сплачували окремо. До дружини ОСОБА_6 ОСОБА_10 постійно приходив її брат ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що він є рідним братом матері відповідача. У 1984 році він прийшов з армії і збирався жити в м.Дубно. Мати сказала, що купить його сестрі ОСОБА_10 хату і він буде там жити. Мати дала 9 тис. крб. на хату, купили частину будинку в АДРЕСА_4 . Чоловік сестри взяв в ту хату свою сестру ОСОБА_3 з сім`єю, вони поселились в частину будинку, а його сестра з сім`єю та він поселились в літню кухню. Він проживав там 5 років, постійно туди приходив і там зареєстрований. Швагро завжди говорив, що будинок на ньому і ніяких претензій не було. Його взяла до себе жити сестра, а швагро взяв свою сестру. Вселились в будинок разом.

Свідок ОСОБА_24 в суді пояснила, що будинок в АДРЕСА_4 купувався матір`ю позивачки ОСОБА_25 за кошти, виручені з продажу будинку в с. Малі Сади Дубенського району. Будинок купувався для двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_6 жив з жінкою на квартирі в м.Дубно, а ОСОБА_3 вийшла заміж і жила в будинку з матір`ю. Потім мати теж вийшла заміж і пішла жити до чоловіка в м. Дубно, проте часто приїжджала до дочки. ОСОБА_25 весь час казала, що хоче продати хату в селі і купити для дітей житло в м.Дубно. Хотіла щоб дочка ОСОБА_3 була ближче до неї, так як в неї був агресивний чоловік. Згодом вона продала будинок, купила частину будинку в Дубно, де поселилась і дочка і син з сім`ями. В Дубно вони перебрались в кінці осені, коли продали худобу і урожай. Про те, чи будинок куплений лише за гроші матері позивачки вона не знає. При укладанні договору купівлі-продажу вона присутня не була. Позивачка ніколи не казала, що будинок оформлений на брата, казала, що половина її, а інша половина брата. Чи були між ними конфлікти не знає.

Свідок ОСОБА_29 в суді пояснив, що будинок в АДРЕСА_4 купувався матір`ю позивачки для двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 жила з сім`єю в частині будинку, а ОСОБА_6 в літній кухні. Робили ремонт, бо хата булла дерев`яна, потребувала ремонтних робіт. Він з бригадою робили там ремонт 3-4 рази. З ОСОБА_6 часто спілкувався, зустрічались в гостях у ОСОБА_3 . Ремонт просила робити ОСОБА_3 , а її брат утримував свою частину житла - літню кухню, у них в кожного був свій сарай. Потім ОСОБА_3 перекрили хату, коли ОСОБА_6 вже не було в живих. Все це знає зі слів матері позивачки ОСОБА_25 . Як були оформлені документи не знає, при укладанні договору присутній не був. Позивачка про це нічого не говорила.

Свідок ОСОБА_33 в суді пояснила, що будинок в АДРЕСА_4 купувався її сестрою ОСОБА_25 для двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_25 після смерті чоловіка вдруге вийшла заміж, пішла жити до чоловіка в м. Дубно. У її дочки ОСОБА_3 був дуже агресивний чоловік, тому ОСОБА_25 хотіла, щоб дочка жила ближче до неї. Її покійний батько знайшов цю хату в м.Дубно, де продавалась частина будинку і літня кухня, звласником будинку за ціну домовлялась ОСОБА_25 . Вона продала будинок в с. Придорожне, продала також худобу, ще поміг її чоловік. За будинок дали 10 тис. крб. Оформляли документи в нотаріуса в м.Дубно. Тетяна поселилась в будинку, а її брат в літній кухні. По документах хату оформили на ОСОБА_6 , бо чоловік ОСОБА_3 був дуже агресивний, вона хотіла з ним розлучитись, тому ОСОБА_25 боялась, щоб він потім не вісужував хату. В будинок в АДРЕСА_4 ОСОБА_3 переїхала у 1984 році, згодом цю хату перекривала.

Свідок ОСОБА_35 в суді пояснила, що вона сусідка позивачки, часто спілкуються. Знає, що будинок в АДРЕСА_4 купувався її матір`ю для двох дітей. В тому будинку жили позивачка ОСОБА_3 з сім`єю та її брат ОСОБА_6 . ОСОБА_3 жила в будинку, де робила ремонт, перекривала хату, а ОСОБА_6 жив в літній кухні. Він ніде не робив, коли захворів, то його доглядала сестра ОСОБА_3 . За документи нічого не знає.

Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, який був посвідчений 26 липня 1984 року державним нотаріусом Дубенської міської державної нотаріальної контори Чаюком В.Ф., реєстр №2276, ОСОБА_6 купив у ОСОБА_12 43/100 оноповерхового дерев`яного жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Будинок розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. та складається в цілому з чотирьох жилих кімнат, підсобних приміщень і приналежних до нього господарських будівель та споруд (літня кухня, 4 сараї. Дві убиральні, колонка, огорожа). Продаж вчинено за суму 10500 крб. (а.с. 3-8).

Згідно договору купівлі-продажу будинку в с.Малі Сади Дубенського району Рівненської області від 27.04.1984 року, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_37 купив житловий будинок в с. Малі Сади за 3000 крб. (а.с. 9).

Згідно довідоки № 1125 від 01.11.2017, №1126 від 03.11.2017 головою домогосподарства в с.Малі Сади Дубенського району за 1980-1982 року значиться ОСОБА_38 після смерті чоловіка ОСОБА_5 (а.с.10, 11).

Батьками позивачки зазначені: ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_38 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_38 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 12-16).

Страхове свідоцтво про страхування будівель в АДРЕСА_4 складене на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 17, 18, 19).

Згідно наданих рахунків ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги, зокрема за користування електроенергією за 2002 рік в будинку за адресою: вул. Морозенка, 8/1 м. Дубно . Договір про користування електричною енергією складений на її ім`я (а.с. 17-23).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с. 25).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить відмітка у паспорті (а.с. 26).

За вказаною адресою зареєстрований також відповідач ОСОБА_4 (а.с. 39-40).

У технічному паспорті на житловий будинок 43/100 за адресою: АДРЕСА_4 власником зазначений ОСОБА_6 (а.с. 46-47).

У будинковій книзі на житловий будинок по АДРЕСА_4 значаться зареєстрованими: ОСОБА_40 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_11 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 (а.с. 48-51).

19 жовтня 1984 року ОСОБА_6 було написано заяву до Дубенської міської державної нотаріальної контори на ім"я ОСОБА_3 у якій повідомлено, що ним розірваний усний договір житлового найму, на підставі якого вона і її сім"я проживають у його помешканні, у зв`язку із тим, що вказане приміщення необхідне йому для власних потреб. Наданий термін 1 місяць з моменту отримання заяви звільнити займане приміщення з усім майном та людьми (а.с. 43).

Згідно матеріалів спадкової справи № 94/2013, зокрема: інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 52472068 від 03.07.2018, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем його майна є ОСОБА_10 . Спадкоємцем майна ОСОБА_10 є її син ОСОБА_4 , про що свідчать матеріали спадкової справи № 70/2017 (а.с. 65-93).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 та 80 ЦК України в редакції 1963 року позовна застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви Перебіг строку позовної починається з дня виникнення права на позов. Право виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини своєчасно не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Виходячи з обґрунтувань позовних вимог та пояснень позивача, про порушення своїх прав вона знала ще під час укладення договору купівлі-продажу, тобто 26 липня 1984 року.

До суду позивач звернулася 19 березня 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку для звернення до суду і підстав для його поновлення судом не встановлено.

У пункті 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись статтями 259, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 43/100 жилого будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на 21, 5/100 жилого будинку - відмовити за пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2019.

Суддя: