КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2240/2019 доповідач у суді апеляційної інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Мельника Я.С., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась із вищевказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою відповідача ОСОБА_4. З 01 жовтня 2017 року є студенткою денної форми навчання в Університеті імені Адама Міцкевича в Познані, місто Познань, Республіка Польща.

Між батьками позивача шлюб розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року, Матеріальну допомогу позивач отримує лише від своєї матері.

Просила стягнути із ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі ј з усіх видів доходів (заробітку) відповідача на її утримання до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови продовження навчання. А також, стягнути з відповідача на її користь Ѕ додаткових витрат на оплату навчання, у зв'язку із продовженням навчання в Університеті АдамаМіцкевича в Познані, згідно договору про надання освітніх послуг від 01 жовтня 2017 року до закінчення навчання чи досягнення 23-річного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2, аліменти на навчання в Університеті Адама Міцкевича в м. Познані у розмірі Ѕ частини його вартості, починаючи з 01.10.2017 року до закінчення навчання , але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на необхідність, окрім витрат на оплату навчання, в додаткових витратах(проживання, їжа, одяг, лікування, транспорт).

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 підтримала свою позицію, належним чином повідомлений відповідач не з'явився.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання покладено на обох батьків. Відповідач ОСОБА_3 за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання, є особою працездатного віку. Крім того, відповідач надавав згоду на виїзд позивача для навчання на території Республіки Польща і не заперечував проти підписання позивачем договору про надання освітніх послуг та інших документів пов'язаних із навчанням на території Республіки Польща.

Визначаючи розмір матеріальної допомоги для повнолітньої ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження розміру матеріальної допомоги, яку потребує позивач у зв'язку із навчанням, надано лише копію договору №2017/DLx-SM11 про умови та розмір оплати освітніх послуг навчання на денній формі в Університеті ім. Адама Міцкевича в м. Познані, будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували розмір матеріальної допомоги, яку потребує позивач (зокрема, вартості проїзду, проживання, харчування, вартості підручників ), до матеріалів справи позивачем не додано.

Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Місцевим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 17.10.1998 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2015 (а.с. 5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилась спільна дитина - донька ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

02 листопада 2016 року позивач змінила прізвище на ОСОБА_2. (а.с. 9).

З копії довідки виданої Університетом іменем Адама Міцкевича у м. Позань від 03.07.2018 року убачається, що позивач є студентом денної форми навчання факультету політичних наук та журналістики, спеціалізація міжнародні відносини. Перебуває на другому семестрі навчання. Дата початку навчання - 01.10.2017 року. Плановий термін закінчення навчання - 30.09.2020 року (а.с. 22).

У матеріалах справи знаходиться копія договору №2017/DLx-SM11 про умови та розмір оплати освітніх послуг навчання на денній формі в Університеті ім. Адама Міцкевича в м. Познані, укладений між позивачем та Університетом ім. Адама Міцкевича в м. Познані (а.с. 11 - 15).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Отже, правовідносини, які виникли, регулюються ст. 199 СК України.

Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітньої доньки не відносяться до диспозиції статті 199 СК України, оскільки такі умови визначені диспозицією статті 185 СК України за умови особливих обставин, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. При цьому наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, позивачем належних та допустимих доказів не надано.

Вищенаведені норми закону, судом першої інстанції не взято до уваги, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, місцевий суд дійшов помилкового висновку, не взяв до уваги те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначаються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Місцевим судом було встановлено, що відповідач має можливість за своїм матеріальним становищем надавати допомогу, що не заперечувалось його представником.

Апеляційний суд зазначає, що у відповідності до загальнодоступної інформації, а саме Д?екларації НАЗК про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_3, останній має можливість надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчатись.

Відповідно до вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивачки, яка навчається в Університеті Адама Міцкевича в місті Познань, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/8 частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу), що у відповідності до доходів відповідача та можливих витрат позивачки має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку доньки.

Крім того, місцевий суд дійшов до хибного висновку, що з ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти на навчання в Університеті Адама Міцкевича в Познані, які складаються виключно з Ѕ вартості навчання зазначеної в договорі про оплату освітніх послуг на денній формі навчання, таким чином частково задовольнивши вимогу позивача про додаткові витрати на навчання, що у відповідності до вищезазначеної інформації не відповідає обставинам справи та не передбачено вимогам законодавства.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції не вірно встановив фактичні обставини справи, дав не належну оцінку зібраним доказам та не вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права та відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та перегляд в суді апеляційної інстанцій у розмірі 1762 грн., відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь повнолітньої дочки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), яка навчається в Університеті АдамаМіцкевича в місті Познань, аліменти в розмірі 1/8 частки від всіх видів щомісячного заробітку (доходу) ОСОБА_3 до припинення ОСОБА_2 навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 01 жовтня 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: