Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 212/7490/16-ц

провадження № 61-24538св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року в складі судді Чайкіна І. Б. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом допублічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що в період роботи у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підпадав під дію впливу шкідливих факторів на виробництві, у зв`язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 30 %, яка відповідно до акта розслідування професійного захворювання виникла з вини роботодавця. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування заподіяної моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, 320 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави 551,20 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент їх виникнення та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Спричинена моральна шкода підлягає компенсації, оскільки встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату.

Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали для здоров`я позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності динаміки покращення стану здоров`я позивача, наявності вини підприємства, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений у можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідача, а тому визначив компенсацію в розмірі 15 000,00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб, що відповідає розміру заподіяної моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги статтю 9 Закону України «Про охорону праці», яка покладає обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я у процесі трудової діяльності на Фонд соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; не враховано, що позивачеві було роз`яснено під підпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці та усвідомлював ушкодження; обставини справи щодо спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди не підтверджені відповідними висновками медичних установ і суди не надали належної оцінки відсутності таких доказів у справі.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 працював з 02 вересня 1981 року до 07 грудня 2011 року на підприємствах відповідача: у шахті «Більшовик», шахті «Батьківщина», шахті «Жовтнева», на підземних роботах ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, начальником дільниці № 32 шахти «Батьківщина».

Висновком МСЕК від 21 червня 2011 року первинно позивачу встановлена втрата працездатності в розмірі 15% втрати працездатності з професійного захворювання, при наступному переогляді висновком МСЕК від 01 липня 2013 року йому встановлена втрата працездатності в розмірі 30%, радикулопатія; висновком МСЕК від 20 червня 2013 року йому встановлена 30% втрата працездатності з професійного захворювання, третя група інвалідності; при наступному переогляді висновком МСЕК від 02 липня 2015 року йому встановлена 30% втрати працездатності з захворювання радикулопатія, третя група інвалідності безстроково.

За виявленим професійним захворюванням складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 19 травня 2011 року № 18. Відповідно до акта позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів, які відносяться до 64 класу професійного ризику виробництва. Відповідно до пункту 19 акта встановлено, що адміністрацією підприємства відповідача порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, проте конкретних посадових осіб, які б відповідали за виникнення професійних захворювань не встановлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону «Про охорону праці», а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Такий висновок про застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верхового Суду від 23 січня 2019 року у справі № 14-597цс18.

Пунктом 27 статті 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд соціального страхування України.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та статтею 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до статті 237-1 КЗпП України обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про порушення керівництвом підприємства, де працював позивач, статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, та наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, беручи до уваги проміжок часу роботи позивача на підприємстві відповідача - за період з 02 вересня 1981 року до 07 грудня 2011 року на різних підземних робітничих професіях ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з урахуванням загального стажу роботи 29 років 1 місяць та стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів протягом 13 років 2 місяців, з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_1 , який згідно з висновком МСЕК становить 30%, з урахуванням конкретних обставин у справі, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини у справі, вірно встановив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я у процесі трудової діяльності покладений на Фонд соціального страхування України; позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв; відсутності висновків медичних установ щодо спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди є безпідставними, спростовуються встановленими у справі обставинами та не відповідають наведеним вище нормам права.

Інші доводи касаційної скарги висновки суду також не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суди правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко