Номер провадження: 22-ц/813/3433/19
Номер справи місцевого суду: 522/7647/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.08.2006 р. між ОСОБА_3 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») було укладено кредитний договір №014/0043/82/61804, відповідно до якого банк надавав позичальнику ОСОБА_3 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 96700,00 доларів США зі строком повернення до 01.08.2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 01.08.2006 р. між позивачем та банком був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 квадратних метрів. Таким чином, іпотекодержателем за іпотечним договором був Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»),

В подальшому, з отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації, ОСОБА_3 стало відомо, що станом на 10.09.2014 р. іпотекодержателем за вказаним іпотечним договором був ОСОБА_4 на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 29.04.2014 року, посвідченим приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а 11.09.2014 р. право власності на квартиру, яка є предметом Іпотечного договору набув ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу квартири, що укладався на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у Іпотечному договорі, а 17.09.2014 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 а, набула ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.09.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.

Позивач вважає, що перехід права власності на вищевказану квартиру відбувся незаконно, у зв`язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 а, загальною площею 39,4 квадратних метрів.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 квадратних метрів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.

Визначено порядок виконання судового рішення, відповідно до якого рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 квадратних метрів за ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2005 року, посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою, була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 квадратних метрів. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості що підтверджується витягом від 25.05.2005 року. У вказаній квартирі позивач зареєстрована зі сім`єю: чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_7 та малолітнім онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 01.08.2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») було укладено кредитний договір №014/0043/82/61804, відповідно до якого банк надавав позичальнику ОСОБА_3 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 96700,00 доларів США зі строком повернення до 01.08.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 01.08.2006 р. між позивачем та банком був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №212, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 квадратних метрів.

- 29.04.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ ПАТ Комерційний банк Стандарт було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. договір про відступлення права вимоги за вказаними вище кредитним договором та іпотечним договором, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

- 10.09.2014 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_3 дізналася, що станом на 10.09.2014 року іпотекодержателем за вказаним іпотечним договором вказано ОСОБА_4 на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В.

- в подальшому позивачу стало відомо, що 11.09.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу квартири, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у Іпотечному договорі, відповідно до якого право власності на квартиру, яка є предметом Іпотечного договору, було набуто ОСОБА_5 ;

- 17.09.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було набуто ОСОБА_1 (відповідач) на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.09.2014 р., укладеного з ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.;

- не погоджуючись з тим, що право власності на квартиру було переоформлено без її згоди на інших осіб, позивач оскаржила до суду договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, укладений між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт, і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі №757/27380/16-ц, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 року вищевказаний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором визнано недійсним.

Задовольняючи позов, витребуючи з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 а, загальною площею 39,4 квадратних метрів та визнаючи за ОСОБА_3 право власності на зазначену квартиру, суд першої інстанції, посилаючись на ч.4 ст.82 ЦПК України та наявність не скасованого рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі №757/27380/16-ц, що набрало законної сили 11.05.2017 року, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, укладений 29 квітня 2014 року між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт, виходив з того, що спірна квартира внаслідок проведених в подальшому операцій з відступлення права вимоги за іпотечним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, вибула з володіння позивача поза її волею.

Судова колегія виходить з такого.

Згідно з ч.І ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В даному випадку вирішальною обставиною правомірності вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є його вибуття з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, відповідно до п. 5.5. іпотечного договору від 01.08.2006 року у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим або кредитним договором у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з п.п. 5.1. Договору іпотеки цей договір у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» , є договором про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може:

згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань Іпотекодавця за Кредитним договором. В цьому випадку цей Договір (застереження п. 5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки;

- згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві, при цьому ціна продажу предмету іпотеки може бути встановлена за вибором Іпотекодержателя або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3. цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Таким чином умовами договору було передбачено право Іпотекодержателя за наявності порушення виконання боржником (іпотекодавцем) умов кредитного або іпотечного договорів, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в тому числі шляхом продажу Іпотекодержателем предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві.

Оскільки договір іпотеки укладався ОСОБА_3 01.08.2006 року в якості забезпечення її зобов`язань за кредитним договором № 014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, ОСОБА_3 , підписавши іпотечний договір на таких умовах, дала таким чином згоду зокрема на продаж переданого їй в іпотеку майна - квартири АДРЕСА_1 а, загальною площею 39,4 квадратних метрів при настанні певних обставин, зокрема: порушення виконання боржником (іпотекодавцем) зобов`язань за кредитним або іпотечним договором (існування непогашеної заборгованості).

При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки має іпотекодержатель або особа, яка у встановленому порядку набула права іпотекодержателя (зокрема право вимоги за іпотечним договором, предметом якого є спірна квартира).

Відчуження іпотекодержателем права вимоги іншій особі за кредитним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року та іпотечним договором від цієї ж дати за умовами зазначених договорів не потребує згоди боржника та іпотекодавця ОСОБА_3 .

Однак в будь-якому разі відчуження права вимоги іншій особі за кредитним та іпотечним договорами, які укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 має відповідати вимогам законодавства.

Лише за таких умов особу, яка набула права вимоги за кредитним та іпотечним договором, можна вважати належним правонаступником іпотекодержателя і у разі реалізації останнім права на звернення стягнення на предмет іпотеки в досудовому порядку шляхом відчуження іпотечного майна іншій особі покупцеві згідно з ст. 38 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку», вважати, що таке відчуження предмета іпотеки, в розумінні умов іпотечного договору, відбулося за волевиявленням іпотекодавця.

Натомість у разі недотримання законодавства при відступленні права вимоги за іпотечним договором, особа - набувач не може вважатися належним правонаступником іпотекодержателя, і у разі звернення такою особою стягнення на предмет іпотеки або звернення стягнення на предмет іпотеки будь-якою іншою особою, якій в подальшому були відступлені права вимоги за іпотечним договором, виходячи із змісту добросовісності намірів сторін при укладенні договору та очікувань законності дій, є підстави для набуття висновку, що предмет іпотеки при наведених обставинах вибув з володіння іпотекодавця поза її волею.

Укладаючи іпотечний договір, іпотекодавець виходила виключно з законності дій самого іпотекодержателя, як в частині наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в частині передачі права вимоги за іпотечним договором іншій особі.

Лише в такому випадку можна вважати, що звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки відбулося за волевиявленням іпотекодавця.

Встановивши, що позивач оскаржила правомірність укладення між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт договору від 29.04.2014 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, і що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі №757/27380/16-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 року вищевказаний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором визнано недійсним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог іпотекодавця та витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , яка придбала вказану квартиру у фізичної особи ОСОБА_9 , який набув право власності на квартиру придбавши її за договормо купівлі-продажу у ОСОБА_4 , який розпорядився квартирою, як іпотекодержатель, що набув право вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29.04.2014 року у ПАТ «Комерційний банк «Стандарт».

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин та наявності судового рішення, яке вступило в законну силу і на час розгляду справи не є скасованим, вірно зазначив, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року у справі №757/27380/16-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 року, яким договір від 29.04.2014 року, укладений між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року, укладений між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт визнано недійсним та що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року про відкриття касаційного провадження одночасно вирішено питання про зупинення виконання рішення, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції будучи не вправі оцінювати законність зазначеного рішення, разом з тим не міг не враховувати набуття вказаним рішенням законної сили.

Сам по собі факт зупинення виконання рішення суду за змістом не є тотожнім зупиненню дії судового рішення. Проте таке процесуальне питання, як зупинення дії рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 року судом касаційної інстанції не вирішувалося.

Тому, зважаючи на наведене, немає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Разом з тим, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, є в розумінні п.3 ч.2 ст. 423 ЦПК України, підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Слід зазначити, що вступ рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року про визнання недійсним договору від 29.04.2014 року, укладеного між ПАТ Райффайзен банк Аваль та ПАТ Комерційний банк Стандарт про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0043/82/61804 від 01.08.2006 року в законну силу та витребування згідно з судовим рішення в даній цивільній справі спірної квартири на користь позивача і визнання за нею права власності в порядку ст. 392 ЦК України, відновлює іпотеку квартири АДРЕСА_1 , а ПАТ Райффайзен банк Аваль в статусі іпотекодержателя і, як слідство, ОСОБА_3 - іпотекодавцем.

Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на більш детальну переоцінку доказів, які вже оцінювалися судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення і висновки якого наведені доводи апеляційної скарги не спростовують з підстав, наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова