Номер провадження: 22-ц/813/1479/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року у складі судді Мазун І.А.

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним, посилаючись на те, що з 2005 по 2016 рікОСОБА_2 виконував доручення відповідача згідно довіреності про надання юридичних послуг для представлення інтересів та захисту прав ЗАТ «Будівельно-монтажне управління №12 «Одесбуд» та особисто відповідача, який являвся головою правління вказаного ЗАТ, яке розташоване за адресою м. Одеса, вул. Церковна, 29, та приміщення належать йому на правах приватної власності. За це відповідач спочатку усно, а потім і письмово надав розписку, в якій зазначено «Зобов'язуюсь при отриманні грошей від покупця передати ОСОБА_2 6000 у.е.», зазначені кошти вбачалися як плата за надання позивачем юридичних послуг, за період з 2005 р. по 2016р. Однак відповідачем даного зобов'язання не виконано, грошові кошти не сплачено позивачу. За даних обставин вважає що між ним та відповідачем виникла домовленість, яку можна розглядати, як правочин. Тому, на підставі вищевикладеного просив суд визнати правочин між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 дійсним.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, та таким що порушує права позивача.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не було дано об'єктивну і безпосередню оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, на підставі чого суд зробив висновок, що правочин не може бути визнаний дійсним і що факту порушення цивільного суб'єктивного права позивача та необхідності його судового захисту немає, також суд не звернув увагу на те, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, які підтверджені довіреностями, зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була призначена до розгляду на 20 лютого 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.02.2015р. ОСОБА_3 склав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується при отриманні грошей від покупця передати ОСОБА_2 6000 у.е.

З 2005 року по 2016 рік ОСОБА_2 представляв права та інтереси ОСОБА_3 та ЗАТ БМУ-12, надаючи юридичні послуги, про що свідчать копії довіреностей, а також постанови та ухвали судів різної юрисдикції, в яких зазначено про участь позивача в судових засіданнях при розгляді справ.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що між сторонами на підставі письмової розписки від 04.02.2015р. виникли зобов'язання, які породили між собою домовленість, яку слід розглядати як правочин.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виходячи з зазначених норм законодавства, вбачається, що для правочину та настання його правових наслідків, необхідна умова, а саме обумовленість всіх істотних умов, щодо виконання певного зобов'язання, укладеного між сторонами.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на обґрунтування своїх вимог посилався на ст. 218 ЦК України, зокрема зазначав, що недотримання сторонами письмової форми правочину не несе його недійсності у випадку надання письмових доказів, недодержання письмової форми правочину, яка вимагається законом не призводить до недійсності правочину, але твердження на які посилався позивач не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи наявна письмова розписка, в якій зазначено певний вид зобов'язань, однак при складанні сторонами даного виду правочину не зазначено, у зв'язку з чим та на які надані послуги була досягнута ця домовленість, її правові наслідки, тобто не досягнуто всіх умов виконання зобов'язання, а тому такий правочин не може бути визнаний судом дійсним.

Цивільні обов'язки, відповідно до статті 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що підстав для визнання правочину дійсним немає.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не було дано об'єктивну і безпосередню оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, на підставі чого суд зробив висновок, що правочин не може бути визнаний дійсним і що факту порушення цивільного суб'єктивного права позивача та необхідності його судового захисту немає, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки укладений правочин умовам та вимогам закону не відповідає, так як для правочину та настання його правових наслідків, необхідна умова, а саме обумовленість всіх істотних умов, щодо виконання певного зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, які підтверджені довіреностями, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки в укладеному правочині не зазначено у зв'язку з чим, а також на які надані послуги була досягнута домовленість між сторонами, її правові наслідки, тобто не досягнуто всіх умов виконання зобов'язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

РішенняМалиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець