Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2262/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н.С.
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/2262/17 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила внаслідок психічного розладу визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним, вирішити питання про встановлення над ним опіки та призначити її опікуном. Заяву обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є її сином та вони проживають разом. Сину встановлена друга група інвалідності. Він тривалий час страждає психічним захворюванням і неодноразово знаходився на лікуванні в Житомирській обласній психіатричні лікарні. Через психічне захворювання син веде себе неадекватно, агресивно, погрожує розправою.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 недієздатним, вирішити питання опіки та призначити її опікуном за поданням органу опіки та піклування. Зазначає, що призначаючи судову психіатричну експертизу, суд не виніс на її розгляд питання щодо наявності у її сина хронічного, стійкого психічного розладу. Вважає, що суд взяв до уваги не всі надані докази та справа розглянута за участі неналежних присяжних, які є друзями її сина.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що єдиною підставою для визнання фізичної особи недієздатною є наявність у неї хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновками суду першої інстанції.

Частиною першою ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, як це визначено п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею55 ЦК України зазначено, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Матеріалами справи підтверджується та судом установлено, що заявник ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, яке 15 березня 2018 року повторно видане Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.44).

Зі змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 вбачається, що заявник 17 червня 1998 року уклала шлюб з ОСОБА_3, який зареєстрований Райківською сільською радою Бердичівського району Житомирської області та обрала прізвище чоловіка - ОСОБА_3 (а.с.45-46).

Відповідно до акту обстеження соціального стану від 04 грудня 2017 року та реєстрації у паспортах ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-5 зворот, 9).

Наразі ОСОБА_2 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання та він перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги (а.с. 8, 97).

Відповідно до статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Так, при розгляді даної справи суд першої інстанції витребував із Центральної районної лікарні Радомишльської РДА медичну картку ОСОБА_2, із якої вбачається, що він упродовж 2017 року систематично з'являвся до лікаря психіатра та періодично проходив лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1. Вживання ОСОБА_4 наркотичних речовин і алкоголю призвело до погіршення його психологічного стану, але після лікування чи відмови від вживання вказаних речовин, спостерігалося покращення стану. У рекомендаціях серед іншого зазначено «потребує ведення тверезого способу життя».

Запрошений у судове засідання судом першої інстанції лікар-психіатр ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_2 тривалий час знаходиться на обліку у психіатра. В 2011 році згідно постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2011 року до ОСОБА_2 були застосовані примусові заходи медичного характеру шляхом надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Кожні півроку його оглядає комісія лікарів психіатри та надає висновок щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру. Окрім того, ОСОБА_2 періодично проходить лікування в психіатричній лікарні, інколи лікування ігнорує. В останній раз на прийомі у 2017 році поводив себе неадекватно, погрожував вбити матір, а також повідомив лікарю про вживання наркотичних засобів. Зі слів матері, останні 2-3 місяці веде себе нормально. Після лікування перестав вживати наркотичні засоби.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з'ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема, Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 травня 2018 року №865 (далі - Порядок).

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповідей на запитання, поставлені судом.

Висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер.

Із аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у неї виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однієї зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи є обов'язковим.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року за заявою ОСОБА_1 у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1. В якому психічному стані знаходиться ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1? 2. Чи може ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з врахуванням його психічного стану розуміти значення своїх дій, віддавати звіт своїм діям та керувати ними? 3. Чи має ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичну можливість з'явитися в судове засідання, особисто дати пояснення по суті справи?

Проведення експертизи доручено експертам Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1, яких попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384,385 КК України. В розпорядження експертів надано амбулаторну картку на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 22 травня 2018 року №160-2018, підписаного лікарями-психіатрами (головою судово-психіатричної експертизи та членами комісії), ОСОБА_4 з 2010 року і на даний час страждає на шизоафективний розлад, змішаний тип, афективно-маячний синдром. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 25.2 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Із приводу даного захворювання має другу групу інвалідності. Ступінь наявних змін зі сторони психіки у сфері мислення, емоцій, волі та критики у ОСОБА_4 настільки виражена, що позбавляє його здатності на даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.59-61).

Під час апеляційного перегляду справи за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у даній справі призначено додаткову судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 (а.с.132).

На вирішення вказаної експертизи були поставлені наступні питання: 1. Чи страждає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на хронічний, стійкий психічний розлад? 2. Якщо так, то чи здатен ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК України, тобто за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків. Витрати по проведенню експертизи віднесено на рахунок держави. Судовим експертам для дослідження було надіслано амбулаторну картку ОСОБА_2 та матеріали цивільної справи №289/2262/17.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 15 січня 2019 року №18-2019, підписаного лікарями-психіатрами (головою судово-психіатричної експертизи та членами комісії), ОСОБА_4 з 2010 року і на даний час страждає на хронічне, стійке психічне захворювання, у вигляді шизоафективного розладу, змішаного типу, поточний депресивний епізод, афективно-маячний синдром, з частинами декомпенсаціями. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 25.2 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Із приводу даного захворювання має другу групу інвалідності. Ступінь наявних змін зі сторони психіки у сфері мислення, емоцій, волі та критики у ОСОБА_4 внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу настільки виражена, що позбавляє його здатності на даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.137-140).

Отже, встановлено, що ОСОБА_4 має ураження психічної діяльності, яке проявляється у неможливості усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними, що тягне за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання його недієздатним. Така особа потребує опіки.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

У пункті 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. N 34/166/131/88, зазначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки. Опікун або піклувальник призначаються лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 подала заяву до органу опіки та піклування щодо вирішення питання на засіданні опікунської ради про визнання її сина ОСОБА_4 недієздатним та призначення її його опікуном (а.с.11).

У матеріалах справи є подання Радомишльського міського голови, яке спрямоване до суду, про встановлення над ОСОБА_2 опіки та призначення опікуном його матір - ОСОБА_1 (а.с.78-79).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила свою згоду виконувати опікунські обов'язки.

Відповідно до характеристики, наданої директором Радомишльського ліцею №1 ім. Т.Г.Шевченка, вбачається, що заявник ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, є добросовісним працівником, з покладеними на неї трудовими обов'язками справляється вчасно, виконує всю доручену їй роботу. Завжди знаходить спільну мову із співробітниками, членами педагогічного колективу, учнями та батьками, готова надати допомогу у скрутній ситуації.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить до висновку про наявність правових та медичних підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення його матері, ОСОБА_1, опікуном. Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним визначається судом на один рік.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви із урахуванням подання органу опіки та піклування.

Керуючись ст.ст.259,268,298-300,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Радомишль Житомирської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, недієздатним.

Встановити над ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, опіку та призначити опікуном його матір - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом на один рік.

Копії постанови надіслати до опікунської ради Радомишльської міської ради Житомирської області та органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.