ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/989/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Тернопільського апеляційного суду цивільну справу № 607/16341/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2019 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 23 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22 лютого 2016 року о 17 год. 15 хв. відповідач, перебуваючи в інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області, вступив з ним у словесний конфлікт, в ході якого умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. У цей час у кабінеті перебували інші працівники, які можуть підтвердити дану подію. Вказані обставини підтверджуються ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначає, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень - пошкодженої щелепи, він зазнав сильного фізичного болю та відчував великі труднощі із задоволенням своєї нагальної біологічної потреби - харчування, чим йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях. Ушкодження здоров`я та протиправна поведінка щодо нього призвела до негативних змін у його житті, втраті звичного ритму, способу життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Під час лікування ним було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 707 грн.

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 707.00 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Витрати по сплаті судового збору компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом його не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, позивачу не було завдано жодної моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ціна позову у даній справі становить 15707 грн., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

22 лютого 2016 року о 17 год. 15 хв. у м .Тернополі по вул .Т .Шевченка, 11 відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області, під час суперечки з головним спеціалістом відділу Інспекції Рабченюком Д.О. умисно кулаком лівої руки наніс йому один удар в обличчя.

Вказані обставини підтверджуються ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, що набрала законної сили, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності та закрито провадження стосовно нього.

Вказана ухвала відповідачем не оскаржувалась, відтак, останній повністю погодився із нею. Із змісту ухвали встановлено, що ОСОБА_1 та його захисник заявили суду клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та не просили суд постановити виправдальний вирок.

Ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року про закриття провадження та звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, в силу вимог ч.6 ст.82 ЦК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено дану ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є співробітниками позивача ОСОБА_2 , підтвердили ті обставини, що 22 лютого 2016 року близько 17 год. до них у Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області прийшов ОСОБА_1 Між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відбувалася словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_1 говорив на підвищених тонах, кричав, ображав ОСОБА_2 та наніс йому удар кулаком в обличчя Під час нанесення вказаного удару ОСОБА_7 перебував у кабінету разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 (до одруження ОСОБА_6) та ОСОБА_8 стояли у дверному проході кабінету.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є співробітниками позивача, працюють в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області та 22 лютого 2016 року перебували на роботі, що підтверджується табелем обліку робочого часу працівників інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області за лютий 2016 року. Вказані обставини не заперечив відповідач.

Згідно висновку експерта Росоловського О .О. за №290 від 23 лютого 2019 року, наданого на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, вбачається, що у ОСОБА_2 при проведенні судово-медичної експертизи виявлено садно слизової оболонки правої половини нижньої губи. Вказане садно виникло від дії тупого предмета приблизно за добу до проведення експертизи. Виникнення садна від удару рукою не виключає. Виявлене у ОСОБА_2 садно належить до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з вимогами ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, полягає, у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 умисно заподіяв ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження.

Вказаний факт підтверджується ухвалою суду від 30 липня 2018 року, показами свідків, допитаними в судовому засіданні та висновком експерта за №290 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальна справа відносно відповідача закрита не з підстав відсутності в його діях складу або події злочину, а з підстав закінчення строків давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що призвело до негативних змін у його житті, втраті звичного ритму, способу життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

Не заслуговують до уваги доводи апелянта про те, що ухвалою суду 30 липня 2018 року кримінальне провадження відносно нього закрито, а тому його вина не доведена, оскільки в силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2018 року про закриття провадження та звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлену дану ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.

Суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, взяв до уваги характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, а тому вірно прийшов до переконання, що в його користь підлягає до стягнення із відповідача 2000 гривень моральної шкоди.

Крім того, доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 30 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи