Провадження №2/523/116/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р.Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник банку звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.01.2016р. між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №13352, відповідно до якого останньому був встановлений кредитний ліміт у розмірі 20 500,00 грн. зі сплатою фіксованої ставки 0,01% річних за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 29.01.2017р.

Станом на 11.09.2018р. ОСОБА_1 не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 56073,68грн., з них: 20001,87рн. прострочена заборгованість за кредитом; 5665,44грн. прострочена заборгованість за процентам; 20779,00грн. прострочена заборгованість за комісіями; 9627,37грн. пеня за прострочення сплати кредиту.

ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану суму.

ОСОБА_1 надав суду зустрічний позов, просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки банк приховав реальну процентну ставку за кредитом, неправомірно нараховував комісію за обслуговування кредитом, Умови відкриття кредитних ліній не підписувалися відповідачем та не додані до матеріалів позовної заяви.

Представник банку в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні свого позову наполягав, відзиву на зустрічний позов не подавав.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічний позов підтримав, первісний не визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позову, 29.01.2016р. між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №13352, відповідно до якого останньому був встановлений кредитний ліміт у розмірі 20 500,00 грн. зі сплатою фіксованої ставки 0,01% річних за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 29.01.2017р. Дана заява разом з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб складає кредитний договір.

Вказаною заявою передбачено стягнення комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості по кредитній лінії в розмір 4,5% та 4,9% щомісячно.

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

При цьому, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються ОСОБА_2, що є незаконним.(правова позиція ВСУ в справі 6-1746цс16)

Разом з тим, суд вважає, що інші доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що між банком та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про встановлення кредитного ліміту, було укладено в письмовій формі кредитний договір, а тому доводи останнього щодо непідписання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є необґрунтованими.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в договорі не зазначена реальна процентна ставка та сукупна вартість кредиту спростовуються наявними в матеріалах справи Додатками №1,2 до кредитного договору(а.с.6,7).

За таких обставин, суд доходить висновку, що зустрічний позов слід задовольнити частково, а саме визнати недійсними тільки умови кредитного договору про сплати банку комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості по кредитній лінії.

Щодо часткового задоволення первісного позову, то суд виходить з наступного.

Проаналізувавши поданий банком розрахунок процентів, суд вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить очевидним математичним розрахункам.

Так, згідно розрахунку заборгованості сума поточної заборгованості, на яку нараховано проценти, становить максимум 20 500,00грн., відсоткова ставка, яка підлягала нарахуванню на цю прострочену суму заборгованості 0,01% річних. Якщо порахувати за рік сума відсотків становить лише 2,05грн.(20 500,00 х 0,0001 = 2,05).

Таким чином, за період прострочення сума відсотків ніяк не може становити 5665,44грн.

Згідно Додатку №2 до кредитного договору(а.с.7) «Детальний розпис сукупної вартості кредиту», проценти за користування 2,10грн.

Вказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що заявлені ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» суми процентів до стягнення не гуртуються на умовах кредитного договору і наданому ним же розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Крім того, банк просить стягнути з ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати кредиту, посилаючись на п.7.2 Умов відкриття кредитної лінії, при цьому не надає разом з позовною заявою належим чином завірену копію даних Умов.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд вважає, що банк не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення пені.

Враховуючи вищевказані фактичні обставини та визнання недійсним зазначених умов кредитного договору, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 слід стягнути тільки тіло кредиту в розмірі 20 500,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на корить банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762грн., а з банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,8грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141,211,264,265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» тіло кредиту за договором №13352 від 29.01.2016р. в сумі 20 500,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» відмовити.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» про визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково.

Визнати кредитний договір №13352 від 29.01.2016р., укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» та ОСОБА_1, в частині сплати банку комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості по кредитній лінії недійсним.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» судовий збір в розмірі 1762грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон»на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,8грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначення строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.01.2019р.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя