ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1049/18
Провадження № 22-ц/4820/1003/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А. М., Талалай О.І.,

секретар Кошельник В.М.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Латюка П.Я.,

прокурора Параскевича О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Прокуратури Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року, суддя Бондарчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 січня 2010 року порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння службовими особами, у тому числі Приватного підприємства «Дизайн Буд Сервіс Поділля» (далі ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», Підприємство), директором якого він є, чужим майном та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом. 10 лютого 2010 року при проведенні обшуку за місцем його роботи вилучено оригінали бухгалтерських, юридичних та банківських документів, комп`ютерну техніку, заарештовано рахунки підприємства, чим фактично зупинено роботу ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля». 18 листопада 2010 року відносно позивача як директора цього Підприємства порушено кримінальну справу за частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України. Постановами слідчого від 22 та 23 листопада 2010 року, 28 березня 2011 року накладено арешт на майно позивача. 10 березня 2011 року порушено кримінальну справу відносно позивача за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України. У той же день він був затриманий, а постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2011 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2013 року ОСОБА_1 виправдано за відсутністю складу злочину за частиною третьою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною другою статті 366 КК України (по епізоду підробки та використання накладної № 214); за частиною другою статті 366 КК України (по епізоду підробки та передачі документів товариств до тендерного комітету) виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за частиною першою статті 366 КК України зі звільненням від покарання на підставі частини п`ятої статті 74 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року вирок у частині визнання його винним за частиною першою статті 366 КК України скасовано, справу в цій частині направлено на додаткове розслідування прокурору Хмельницької області. Постановою Прокуратури Хмельницької області від 29 грудня 2015 року закрито кримінальне провадження № 0000028 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 266 КК України, та вичерпанням можливостей їх отримати. Загальний строк перебування позивача під слідством та судом становить 5 років 1 місяць 11 днів, з яких 9 місяців та 16 днів під вартою. Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 08 листопада 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. На думку позивача, ця постанова є незаконною, оскільки прокурор зобов`язаний виконати вимоги статті 12 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР) та прийняти постанову, визначивши розмір шкоди. Позивач зазначав, що у зв`язку з накладенням арешту на земельну ділянку та автомобіль Jeep Compass, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість зазначеного майна істотно знизилася, збитки, завдані знеціненням автомобіля, становлять 147 258 грн., знеціненням земельної ділянки 409 050,00 грн. Позивач втратив заробіток у період досудового і судового слідства на суму 2954081,75 грн., не отримав дохід від оренди трансформатора в сумі 4129197,58 грн. та у зв`язку з наданням правової допомоги в кримінальному провадженні за послуги адвоката сплатив 28 000 грн. Посилаючись на зазначене ОСОБА_1 просив визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову прокурора від 08 листопада 2017 року про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 2 954 081,75 грн. втраченого заробітку, 4 129 197,58 грн. втраченого доходу, 28 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Прокуратури Балюка В. О. від 08 листопада 2017 року, якою відмовлено у відшкодуванні ОСОБА_1 шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог статей 3, 12 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пункту 12 Положення про застосування зазначеного Закону. Оскільки оскаржувана постанова підлягає скасуванню, то розгляд заяви ОСОБА_1 має відбутися з початку, отже позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування завданої шкоди у спосіб, визначений Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Хмельницької області задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, в частині відмови у задоволенні позовних вимог просив скасувати судове рішення та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано вимоги статті 12 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з якою у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити її до суду. Оскільки прокуратура Хмельницької області не виконала покладених на неї як Законом так і рішенням суду обов`язків визначити розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди, тому його порушене право підлягає захисту судом. Крім того, відмовивши у задоволенні позовних вимог про відшкодування заподіяної позивачу шкоди, суд не звернув уваги на те, що в силу ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова прокурора з цього приводу, навіть якщо він її прийме, не є виконавчим документом, що унеможливлює її примусове виконання.

В апеляційній скарзі Прокуратура Хмельницької області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, не погоджується із рішенням в частині стягнення з Прокуратури Хмельницької області на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір не справляється, то відсутні підстави стягувати в дохід держави судовий збір з відповідачів в даній цивільній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області Римський А.В. зазначив, що судом передчасно відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Хмельницької області, оскільки до скарги не додано довіреності або іншого документу, який посвідчує повноваження заступника прокурора Хмельницької області Гриценка С.М. на подання апеляційної скарги. Крім того, зазначив, що судом та прокуратурою не наведено жодного нормативного документа, який би зобов`язував ОСОБА_1 при зверненні до прокурора за винесенням такої постанови вказувати у заяві розмір заподіяної шкоди, провадити її розрахунок. В той же час зауважив, що апеляційна скарга Прокуратури Хмельницької області є обґрунтованою, оскільки рішення суду про стягнення судових витрат з прокуратури прямо суперечить як положенням ст.14 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» так і положенням п.13 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги Прокуратури Хмельницької області не заперечували.

Прокурор Параскевич О.Г. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги Прокуратури Хмельницької області, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив її відхилити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2013 року ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України (по епізоду підробки та використання накладної №214) було виправдано за відсутністю складу злочину, за ч. 2 ст. 366 КК України (по епізоду підробки та передачі документів ТОВ «Юнар», ТОВ «Укргалантерея» до тендерного комітету ВАТ «ЕК Хмельницькобленерго») виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України зі звільненням на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28.01.2014 року вирок в частині засудження за ч.1 ст.366 КК України скасовано з направленням справи в цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Балюка В.О. кримінальне провадження №0000028 від 16.05.2014 року було закрито у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості засновника та директора ПМП «Юнар» і директора ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.212 та ч.2 ст.266 КК України у суді та вичерпання можливостей їх отримати.

ОСОБА_1 під слідством та судом перебував з 18.11.2010 року по 29.12.2015 року, з яких 9 місяців та 16 днів під вартою.

Постановою слідчого ОВС СВ ПМ ДПУ у Хмельницькій області Назаренка Є.В. від 22.11.2010 року було накладено арешт на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності серія ЯЖ №959415 площею 0,10 га по АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого ОВС СВ ПМ ДПУ у Хмельницькій області Назаренка Є.В. від 23.11.2010 року було накладено арешт на автомобіль «Jeep Compass» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою слідчого ОВС СВ ПМ ДПУ у Хмельницькій області Назаренка Є.В. від 28.03.2011 року було накладено арешт на трансформатор ТДТН 25000/110 заводський номер 112658, який належав ОСОБА_1 на підставі біржової угоди від 09.11.2006 року.

01 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Хмельницької області із заявою про відшкодування втраченого заробітку з урахуванням інфляції та неотриманого прибутку, просив прийняти постанову про відшкодування 36000 грн. втраченого заробітку, 47800 грн. компенсації втрати заробітку внаслідок інфляції, 875000 грн. втраченого прибутку.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року зобов`язано Прокуратуру Хмельницької області розглянути звернення ОСОБА_1 з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування. Цією ж постановою було встановлено, що оскільки Прокуратура Хмельницької області 29.12.2015 року прийняла постанову, якою закрила кримінальне провадження №000028 від 16.05.2014 року, вона повинна визначити розмір відшкодування шкоди позивачу у місячний термін.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Прокуратури Хмельницької області від 08.11.2017 року, на звернення ОСОБА_1 із заявою про відшкодування йому втраченого заробітку та втраченого прибутку, було відмовлено у задоволенні відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду з тих підстав, що досудове розслідування здійснювалось слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Хмельницькій області, ними порушувалась кримінальна справа стосовно особи, ініціювались запобіжні заходи (тримання під вартою), а в значній частині обвинувачення ОСОБА_1 був виправданий Хмельницьким міськрайонним судом, який також змінював запобіжний захід на підписку про невиїзд, а тому у Прокуратури Хмельницької області відсутні законні, обґрунтовані підстави, а також оригінали документів, необхідні для визначення шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 .

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена й у частині першій статті 19 ЦПК України у чинній редакції.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди , відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Частинами першою та другою статті 12 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення), пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Пунктами 11, 12 Положення встановлено, що у разі ухвалення виправдувального вироку або закриття справи судом першої інстанції, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали.

Оскільки позивача було незаконно відсторонено від посади, що є обмеженням його права, то шкода, завдана внаслідок такої процесуальної дії підлягає відшкодуванню. Право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону (стаття 1176 ЦК, стаття 1 Закону № 266/94-ВР).

Враховуючи, що Закон №266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З аналізу положень статті 12 Закону № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»).

Тобто позовні вимоги про відшкодування шкоди, заявлені до суду, мають бути розглянуті по суті.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 146/1091/17 (провадження № 14-457цс18).

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідного до Контракту з керівником підприємства ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» від 21 грудня 2009 року ОСОБА_1 з 01 січня 2010 року працював директором ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» (а.с. 27).

Пунктом 3.1 цього Контракту передбачено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику виплачується за рахунок коштів підприємства: заробітна плата (оклад) в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої державою, щомісячно; премія частина чистого прибутку підприємства в розмірі 10%, по завершенню звітного періоду; щорічні одноразові виплати в розмірі 10% від обороту, але не менше 100000 грн. (ста тисяч гривень). Умови підвищення або зниження обумовленого розміру оплати праці, встановлення надбавок, премій, винагород, за підсумки роботи є предметом додаткових переговорів. Частина прибутку виплачується Керівнику щомісячно, не пізніше 10 днів з моменту визначення розміру прибутку. При затримці визначення місячного прибутку чи визначення прибутку за більший період, відсотки від прибутку сплачуються авансом в розмірі75 відсотків від рахункового (очікуваного) прибутку. Після визначення прибутку за місяць, інший період, суми, що сплачуються Керівнику, уточняються, а за підсумками роботи підприємства за рік (після визначення річного прибутку) робиться перерахунок.

Як встановлено судом, загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 5 років 1 місяць 11 днів, з яких 9 місяців та 16 днів, в період з 10.03.2011 року по 26.12.2011 року щодо позивача було обрано запобіжний захід у вигляді перебування під вартою.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його не було відсторонено від виконання своїх посадових обов`язків директора ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» і він фактично виконував свої посадові обов`язки директора підприємства. В той же час заробітну плату підприємство йому не нараховувало та не виплачувало за 2010-2015 роки у зв`язку з накладенням арешту на рахунок ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» органами досудового слідства у вищезазначеному кримінальному провадженні та неможливістю таким чином здійснення підприємством своєї статутної діяльності та отримання прибутку.

Таким чином ОСОБА_1 безпосередньо не виконував своїх посадових обов`язків директора ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» в період перебування під вартою у зв`язку з обранням щодо нього відповідного запобіжного заходу, з 10.03.2011 року по 26.12.2011 року, і саме за цей період він має право на відшкодування втраченого заробітку, розмір якого становитиме 7539,69 грн.

В той же час відповідно до наказу №3 від 02.02.2010 року, виданого власником ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» Думською Т.М., Римського А ОСОБА_3 В ОСОБА_3 було відсторонено від виконання обов`язків директора ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» на час досудового та судового слідства у зв`язку з втратою довіри через порушену кримінальну справу. Таким чином відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків директора підприємства було зумовлено не рішенням органів досудового слідства чи суду, а виключно за ініціативою власника ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля», тому правових підстав для стягнення грошових коштів за період інший, ніж перебування позивача під вартою в процесі здійснення кримінального провадження не вбачається.

При визначенні розміру відшкодування судом враховано розмір мінімальної заробітної плати, який в період з 10.03.2011 року по 31.03.2011 року становив 941 грн., з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року 985 грн., з 01.12.2011 року по 26.12.2011 року 1004 грн., загальну кількість днів за вищевказаний період, який становитиме 231 день.

Розмір втраченого позивачем заробітку становитиме 7539 грн. 69 коп.: (941 грн. :30 дн. х22 дн.=689,92 грн.)+(985 грн. :30 дн. х183 дн.=6007,89 грн.)+(1004 грн. :31 дн. х26 дн. =841,88 грн.)=7539,69 грн.

Відповідно до вищезазначеного, пропорційно до кількості днів, протягом яких ОСОБА_1 не виконував обов`язків директора підприємства у зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на користь позивача підлягає стягнення також і щорічна одноразова виплата, яка відповідно до п. 3.1 Контракту визначена в розмірі, не меншому ніж 100 000 грн. Таким чином розмір цієї виплати становитиме 63287 грн. 07 коп.: (231 дн.х273,97 грн./дн.=63287,07 грн.).

У зв`язку з вище зазначеним, загальна сума боргу у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та одноразовою виплатою становить 70826,76 грн. (7539,69+63287,07).

Розрахунок розміру інфляційних втрат повинен визначатись у відповідності до спільного Листа Верховного суду України та Міністерства статистиками України № 62-97 від 3 квітня 1997 року.

За цим листом для визначення індексу інфляції за любий період необхідно помісячні індекси за цей період перемножити між собою. Якщо в таблиці індексів інфляції наявні індекси інфляції за кожний рік в цілому можна полегшити розрахунок і за рік в цілому брати відповідний індекс інфляції за цей рік. При цьому слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, отже якщо платіж внесений з 1 по 15 число кожного місяця, то розрахунок починається з цього місяця.

Таким чином розмір інфляційних за період з 10.03.2011 року по 20.09.2019 року становитиме 1841 грн. 50 коп.:

(101,4%х101,32%х100,8%х100,4%х98,7%х99,6%х100,1%х100%х100,1%х100,2%х99,8%х100,5%х124,9%х143,3%х112,4%х113,7%х109,8%х101%х100,5%х100,9%х101%х100,7%х99,5%х99,4%х99,7%=265,40%х70826,76 грн./100=1841,50 грн.).

Враховуючи вимоги трудового законодавства та умови контракту від 21.12.2009 року, укладеного між ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» та ОСОБА_1 , оскільки позивача не було відсторонено від виконання посадових обов`язків директора за рішенням органів досудового слідства чи суду, саме на підприємство покладено обов`язок по нарахуванню та виплаті позивачу заробітної плати та інших виплат, обумовлених контрактом. Однак підприємство своїх зобов`язань по виплаті заробітної плати позивачу не виконало, доказів того, що таке невиконання було зумовлено діями органів досудового слідства та суду справа не містить. Слід також врахувати, що ОСОБА_1 не звертався до підприємства з вимогою щодо сплати заборгованості по заробітній платі та інших платежів за контрактом, тому позовні вимоги про стягнення вказаних виплат в порядку відшкодування шкоди, встановленому Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є передчасними.

Крім того необхідно зазначати, що з наданих до апеляційного суду позивачем додаткових матеріалів вбачається, що накладення арешту на рахунок ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» був зумовлений не у зв`язку з прийняттям відповідного рішення органами досудового слідства чи судом у кримінальному провадженні, а на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.10.2011 року про стягнення 797852,26 грн. боргу з ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» на користь ДПІ м. Хмельницького, відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 11.05.2012 року Головного державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУЮ. Таким чином твердження ОСОБА_1 про те, що неотримання ним заробітної плати було зумовлено діями органу досудового слідства, вчиненими в кримінальному провадженні по накладенню арешту на єдиний рахунок ПП «Дизайн Буд Сервіс Поділля» є необґрунтованими, оскільки арешт накладений з метою виконання рішення суду в адміністративній справі.

Відповідно до довідки ТОВ «Центр незалежної оцінки «Проскурів-Експерт» середньорічна вартість продажу автомобіля Jeep Compass, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 2360 см.куб. станом на 01.10.2010 року становить 178054 грн., станом на 01.11.2013 року 160260 грн., різниця у вартісному показнику становить 17794 грн.; 60=17794) (а.с.46).

Таким чином, у зв`язку з накладенням органами досудового слідства арешту на належний позивачу автомобіль в жовтні 2010 року, який було скасовано у листопаді 2013 року, йому було заподіяно майнової шкоди у вигляді зменшення ринкової вартості транспортного засобу за період перебування під арештом, розмір якої становить 17794 грн., і яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету.

Крім того, як вбачається з угоди про здійснення захисту у кримінальній справі від 11.02.2010 року, укладеній між ОСОБА_1 та адвокатом Вагіним Д.С., в кримінальній справі на стадіях досудового та судового слідства позивачу надавалася правова допомога адвоката, вартість послуг визначена за домовленістю сторін в розмірі 28000 грн. (п. 4 Угоди). Згідно з даними квитанції 11.02.2010 року ОСОБА_1 сплатив означену суму ФОП ОСОБА_4 (а.с.26). Вищевказана сума також підлягає до відшкодування позивачу в порядку ст. 3 Закону № 266/94-ВР.

Позовні вимоги в частині відшкодування вартості знецінення земельної ділянки розміром 10 соток у зв`язку з арештом з 22.10.2010 року по 05.11.2013 року в розмірі 409050 грн. не може бути задоволений судом, оскільки в справі відсутні докази щодо заподіяння збитків та їх розміру.

Послання позивача на заподіяння йому збитків у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у вигляді недоотриманого доходу від оренди трансформатора в розмірі 4129197,58 грн. є безпідставними, оскільки справа не містить доказів заподіяння таких збитків, їх розміру та причинного зв`язку між збитками та неправомірними діями органів досудового слідства та суду в процесі здійснення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню 7539,69 грн. втраченого заробітку, 63287 грн. 07 коп. премії, 1841,50 грн. інфляційних втрат, 17794 грн. збитків від арешту майна та 28000 грн. витрат на правову допомогу в кримінальній справі, а всього 118462 грн. 26 коп.

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Хмельницької області щодо незаконного стягнення судових витрат у вигляді 704 грн. 80 коп. на користь держави слід визнати обґрунтованими, оскільки з урахуванням вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», судові витрати в даній справі покладаються на державу.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , проживаючого в будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 7539 грн. 69 коп. втраченого заробітку, 63287 грн. 07 коп. премії, 1841 грн. 50 коп. інфляційних втрат, 17794 грн. збитків від арешту майна та 28000 грн. витрат на правову допомогу в кримінальній справі, а всього 118462 грн. 26 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

О.І. Талалай