Справа № 513/809/18
Провадження № 2/513/97/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по вул. Зарічна, № 39, в с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав ОСОБА_2, яка померла 28 жовтня 2016 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті матері прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 42).

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1960 році (а.с. 12-17), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 1 Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який діяв на час виникнення права власності на спірний будинок, та втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х, визначено, що кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 1438 від 05.06.2017 року, згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок № 1446, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Кулевча, вул. Зарічна, № 39, рахувалась ОСОБА_2, яка померла 28 жовтня 2016 року (а.с. 19).

Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 11 червня 2018 року складає 91770 гривень (а.с.7-11).

Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як видно з копії свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 225765, виданого Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області, батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

ОСОБА_4 помер 16 січня 1994 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 010607, виданим Колесненською сільською радою Саратського району (а.с. 54).

ОСОБА_2 померла 28 жовтня 2016 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 465413, виданим 02 листопада 2016 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 6).

Останнім місцем проживання спадкодавця є с. Кулевча Саратського району Одеської області, вул. Зарічна, № 39, що підтверджено довідкою № 455 від 10 березня 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області. На момент смерті проживала одна, відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 456 від 10 березня 2017 року (а.с. 33).

Після її смерті відкрилась спадщина , до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями під № 39, розташований по вул. Зарічна в с. Кулевча Саратського району Одеської області.

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець ОСОБА_2 заповіту не залишила (а.с. 30).

Тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивач, який є сином спадкодавця.

15 березня 2017 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 за заявою позивача відкрив спадкову справу щодо майна ОСОБА_2, померлої 28 жовтня 2016 року. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.61-78).

ОСОБА_3 приватного нотаріуса від 27 грудня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Кулевча, вул. Зарічна, № 39, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 52).

Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 07 лютого 2000 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під 39 (тридцять девятим) номером, розташований по вул. Зарічній, с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав ОСОБА_2, померлої 28 жовтня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене 21 лютого 2019 року.

Суддя А. І. Бучацька