Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 686/10154/15-ц

провадження № 61-26803св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоа-Автоторгсервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоа-Автоторгсервіс» (далі - ТОВ «Стоа-Автоторгсервіс»), про визнання договору комісії, договору купівлі-продажу недійним, визнання права власності та витребування майна.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29 грудня 2005 року він придбав автомобіль «Chevrolet Тacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 , який у встановленому порядку зареєстрував в органах Державної автомобільної інспекції (далі - ДАІ) на своє ім`я. 01 серпня 2006 року ним надана нотаріально посвідчена довіреність на ім`я доньки ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_2 на право експлуатації та розпорядження цим автомобілем. Із того часу вказаним автомобілем фактично користувався ОСОБА_2 . У жовтні 2014 року йому стало відомо, що через матеріальні проблеми, у грудні 2012 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_7 кошти у сумі 3 000,00 дол. США, а у забезпечення виконання цього зобов`язання передав останньому вказаний автомобіль. Жодних договорів застави автомобіля між ними не укладалося. При з`ясуванні місця знаходження належного йому автомобіля він встановив, що 13 серпня 2013 року автомобіль проданий невідомою особою через торгівельну організацію ТОВ «Стоа-Автоторгсервіс» ОСОБА_3 , яка у подальшому зареєструвала цей автомобіль на своє ім`я. 05 вересня 2013 року ОСОБА_3 зняла автомобіль із обліку та 28 січня 2014 року продала його ОСОБА_4 Жодних дій на відчуження свого автомобіля він не вчиняв та його продаж здійснений проти його волі. Під час первісного продажу автомобіль знятий з обліку невідомою особою, ОСОБА_2 , від імені якого проводилися відповідні дії, заяву на зняття автомобіля не підписував.

Із урахуванням наведених обставин, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір комісії автомобіля «Chevrolet Тacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Стоа-Автоторгсервіс» від 16 серпня 2013 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, на підставі якого видано довідку-рахунок серії ААВ № 396487 про придбання цього автомобіля ОСОБА_3 , визнати за ним право власності на автомобіль та витребувати його від ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір комісії автомобіля «Chevrolet Tacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Стоа-Автоторгсервіс» від 16 серпня 2013 року.Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Chevrolet Tacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 .Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet Tacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ні позивач, ні уповноваженні ним повірені особи не відчужували в установленому порядку спірний автомобіль, ОСОБА_3 , а у подальшому ОСОБА_4 набули право власності на спірний автомобіль без достатніх правових підстав, а тому такий автомобіль вибув із власності позивача не з його волі іншим шляхом, у зв`язку зі чим підлягає витребуванню на користь останнього на підставі статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено факт вибуття спірного автомобіля з його володіння та з володіння особи, якій він передав автомобіль, не з їхньої волі. Матеріали кримінального провадження, на які посилався позивач, не є достатніми доказами, оскільки у межах кримінального провадження достеменно не встановлено, хто саме здійснював відчуження автомобіля через комісійну організацію, не встановлено чи мають взагалі місце шахрайські дії щодо заволодіння спірним автомобілем позивача. Кримінальне провадження не закінчено, у ньому не постановлено обвинувального вироку зі встановлення винних осіб та встановлення факту незаконного заволодіння майном позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надана належна оцінка письмовим доказам, які отримані з матеріалів кримінального провадження № 0005529. Висновком проведеної судової почеркознавчої експертизи підтверджується, що підпис у заяві про знаття з обліку спірного транспортного засобу, зроблений не ОСОБА_2 Апеляційний суд безпідставно зазначав, що проведені в межах кримінального провадження висновки судової почеркознавчої експертизи суперечать один одному. Також, апеляційний суд безпідставно взяв до уваги копію договору про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів і номерних агрегатів із видачею довідок-рахунків від 16 серпня 2013 року, яка не посвідчена належним чином.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі біржового договору від 29 грудня 2005 року № 543135 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль «Chevrolet Тacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ,що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 30 грудня 2005 року серія НОМЕР_3 .

01 серпня 2006 року ОСОБА_1 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (кожного окремо) бути його представником з питань експлуатації та (або) розпорядження (в тому числі за межами України) належним йому на праві власності автомобілем марки «Chevrolet Tacuma», державний номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність видана з правом передоручення строком на 50 років та дійсна до 01 серпня 2056 року. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І. В. та зареєстрована у реєстрі за № 4304.

21 травня 2013 року належний ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet Tacuma», державний номер НОМЕР_1 , знятий з реєстраційного обліку в органах Міського реєстраційно-експлуатаційного відділу (далі - МРЕВ) із метою подальшої реалізації. Вказані дії проведені відділом РЕР ДАІ з обслуговування м. Рівне Рівненського та Здолбунівського районів на підставі заяви від 21 травня 2013 року № 17972721, поданою від імені ОСОБА_1 (власника автомобіля) його довіреною особою - ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 01 серпня 2006 року серія ВЕА568674 .

16 серпня 2013 року ТОВ «Стоа-Автоторгсервісу» видано довідку-рахунок № 396487 серії ААВ на ім`я ОСОБА_3 , якою посвідчено продаж і видачу їй автомобіля марки «Chevrolet Tacuma», номер кузова НОМЕР_2 .

Факт продажу ТОВ «Стоа-Автоторгсервісу» спірного автомобіля підтверджується також витягом із книги реєстрації договорів ТОВ «Стоа-Автоторгсервісу» із записом про продавця - ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , серія паспорта НОМЕР_5 , виданим Хмельницьким МВ УМВС України 22 липня 1999 року, яка діяла на підставі довіреності серії ВЕА 568674 , що посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченко І. В.

05 вересня 2013 року право власності на спірний автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на серії НОМЕР_7 . При цьому реєстраційний номер автомобіля змінено на НОМЕР_8 .

28 січня 2014 року спірний автомобіль знято з обліку для реалізації і того ж дня відчужено ОСОБА_4 згідно з довідкою-рахунком від 28 січня 2014 року, серії ВІА № 326879, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «МВП Груп».

Нормативно-правове обґрунтування

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

За змістом пункту 8 наведеного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою ? третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у їх сукупності, встановив, що позивачем не доведено факт вибуття спірного автомобіля з його володіння та з володіння особи, якій він передав автомобіль, не з їх волі, зібрані у справі матеріали не підтверджують факт набуття ОСОБА_3 , а у подальшому ОСОБА_4 , права власності на спірний автомобіль без достатніх правових підстав, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не надана належна оцінка письмовим доказам, які отримані з матеріалів кримінального провадження № 0005529, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони по суті зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, звертаючись до суду, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 передав спірний автомобіль іншій особі з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики. За таких обставин позивач не має права на витребування автомобіля із володіння ОСОБА_4 , яка є добросовісним набувачем, оскільки за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик