провадження № 22-ц/824/3254/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко ДмитроОлегович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ТелявськийАнатолій Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 4550.

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 27 серпня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком ДмитромОлеговичем, зареєстрованого в реєстрі за № 4550.

Заява обґрунтована тим, що на сьогоднішній день приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. здійснює примусове виконання оспорюваного виконавчого напису. До моменту розгляду справи приватний виконавець може звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1. У разі задоволення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню буде ускладнено виконати таке рішення.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не вирішив питання зустрічного забезпечення та не надав АТ «Укрсоцбанк» висловити свою позицію чи клопотати про зустрічне забезпечення. Заборгованість позивача перед банком залишається непогашеною, а тому заявлений спосіб забезпечення позову порушує права банку. Майно, стосовно якого проводиться стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, є іпотечним майном. Іпотечний договір є дійсним та ніким не оскаржений, не існує рішення про його визнання недійсним, нікчемним або про його розірвання. Суд першої інстанції повинен був врахувати співрозмірність збитків кредитора із необхідністю застосування заходів забезпечення позову, оскільки заборгованість позивача лише по тілу кредитора становить 581 433,91 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог закону, оскільки сума заборгованості не є безспірною. Заява про забезпечення позову подана з дотриманням вимог закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 просить визнатитаким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позову виконавчий напис, який оскаржується уже буде виконаний.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце виконання виконавчого напису нотаріуса, який може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, відповідач АТ «Укрсоцбанк» зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не вирішив питання зустрічного забезпечення. Суд першої інстанції не дав йому можливості висловити свою позицію чи клопотати про зустрічне забезпечення.

Зазначені доводи колегія суддів не може взяти до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов'язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов'язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (справа № 61-11274св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Так, позивач має зареєстроване місце проживання на території України і суду не надано доказів, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як пояснив представник банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції до суду першої інстанції такі докази взагалі не подавались, а до суду апеляційної інстанції надано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого у позивача немає іншого нерухомого майна крім квартири, на яку звернуто стягнення за оскаржуваним виконавчим написом.

У даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що докази відсутності у позивача нерухомого майна не свідчать, що у нього відсутнє інше рухоме майно чи будь-яке інше цінне майно, а, відтак, не можуть бути підтвердженням майнового стану позивача, як такого, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, суду не надано доказів, які б свідчили про обов'язок суду, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України вжити заходів зустрічного забезпечення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що не вжиття заходів зустрічного забезпечення, які в силу вимог ст. 154 ЦПК України не були обов'язковими для суду, не є підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Відповідач також зазначає, що суд першої інстанції повинен був врахувати співрозмірність збитків кредитора із необхідністю застосування заходів забезпечення позову, оскільки заборгованість позивача лише по тілу кредитора становить 581 433,91 доларів США. Заборгованість ОСОБА_3 перед банком залишається непогашеною, а тому заявлений спосіб забезпечення позову порушує права банку. Майно, стосовно якого проводиться стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, є іпотечним майном. Іпотечний договір є дійсним та ніким не оскаржений, не існує рішення про його визнання недійсним, нікчемним або про його розірвання.

Разом з цим, такі доводи АТ «Укрсоцбанк» не є підставою для відмови у забезпеченні позову та скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки саме через спірний характер зазначеної заборгованості позивач оскаржує виконавчий напис нотаріуса, а, відтак, зазначені доводи підлягають перевірці та оцінці під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги в частині, що судом не надано АТ «Укрсоцбанк можливості висловити свою позицію чи клопотати про зустрічне забезпечення, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Отже, суд першої інстанції не був зобов'язаний повідомляти відповідача та заслуховувати його думку.

Крім того, усі доводи, які суд, на думку банку, не врахував, останній виклав в апеляційній скарзі і зазначеним доводам судом апеляційної інстанції надана оцінка, в тому числі, і на предмет впливу зазначених доводів на законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на ч.ч. 3-4 ст. 153 ЦПК України, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначеними нормами закону передбачено право суду першої інстанції викликати в судове засідання сторони, у разі коли суд вважає, що наявних у справі доказів недостатньо для прийняття судового рішення про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині, що майно, стосовно якого проводиться стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса є іпотечним майно, іпотечний договір в даний час є дійсним, іпотекодавець не обмежений у можливості обрати інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі доводи не стосуються предмету спору взагалі і судом першої інстанції не вирішувалось питання прав іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання АТ «Укрсоцбанк» на інші судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки усі вони не є преюдиційними по відношенню до справи, яка розглядається.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в жодному судовому рішенні судів першої та апеляційної інстанції, на які посилається апелянт, не вирішувалось питання обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову в зв'язку з розглядом позовної заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 27 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4550 таким, що не підлягає виконанню.

У той же час, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Посилання апелянта на постанову Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року колегія суддів не може взяти до уваги, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року, на яку посилається апелянт (а.с. 148 виділених матеріалів справи), викладені позиції застосування норм Господарського процесуального кодексу України з урахування доказів, які сторони подали у господарській справі.

У справі ж за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суд забезпечив позов на підставі норм ЦПК України, а відтак посилання на зазначену постанову є безпідставним, оскільки в ній не викладені висновки щодо застосування відповідних норм ЦПК України.

З аналогічних мотивів колегія суддів не може взяти до уваги висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 13 червня 2018 року та від 23 липня 2018 року, на які також посилався апелянт (а.с.155, 158 виділених матеріалів).

Посилання АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 13 листопада 2018 року, є безпідставним, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин справи за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

У справі, що переглянута Верховним Судом 13 листопада 2018 року, судами було встановлено, що наявні підстави для обов'язкового вжиття заходів зустрічного забезпечення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо скасування вжитих заходів забезпечення позову.

У той же час, у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» не встановлено наявність підстав до обов'язкового вжиття заходів зустрічного забезпечення, а, відтак, немає підстав вважати, що судом першої інстанції всупереч висновкам, викладеним в зазначеній постанові Верховного Суду, по іншому застосовуються норми процесуального права щодо забезпечення позову.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

УхвалуСолом'янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.