ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () заборгованість за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року станом на 04 липня 2015 року у сумі 102077,82 доларів США, що еквівалентно 2144818,32 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 73793,35 доларів США, що еквівалентно 1550516,35 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 8666,72 доларів США, що еквівалентно 182101,65 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками 1285,01 доларів США, що еквівалентно 27000,12 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 18332,74 доларів США, що еквівалентно 385200,20 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» () пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотків у розмірі 1147905,18 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ Банк Фінанси та Кредит про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити нове рішення, яким ПАТ Банк Фінанси та Кредит відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року від інших учасників справидо суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 332/08-ФЛ, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 130 000 доларів США на строк до 03 липня 2028 року зі сплатою 16,5% річних (т.1, а.с.9-13).

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши останньому кредит, що підтверджується заявою про видачу готівки № 5 від 04 липня 2009 року (т.1 а.с.21).

В забезпечення виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04.07.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 04 липня 2008 року, який також підписав ОСОБА_1 , відповідно до якого поручитель поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за указаним кредитним договором (т.1 а.с. 18-20).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.212, ч.2 ст.632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № 332/08-ФЛ від 04.07.2008 року станом на 04 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 102 077,82 доларів США, з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 73 793,35 доларів США, що еквівалентно 1 550 516,35 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 8 666,72 доларів США, що еквівалентно 182 101,65 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 1 285,01 доларів США, що еквівалентно 27 000,12 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 18 332,74 доларів США, що еквівалентно 385 200,20 грн. Окрім того пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотків складає 1 147 905,18 грн. (т.1 а.с. 22-34).

Згідно із ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-якого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року щодо своєчасної оплати кредиту та визначених договором платежів, а банк скористався своїм правом щодо права дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та стягнення пені, у зв`язку із чим необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року станом на 04 липня 2015 року в сумі 102077,82 доларів США, з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 73793,35 доларів США, що еквівалентно 1550516,35 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 8666,72 доларів США, що еквівалентно 182101,65 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 1285,01 доларів США, що еквівалентно 27000,12 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 18332,74 доларів США, що еквівалентно 385200,20 грн., а також пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотків у розмірі 1147905,18 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що судом першої інстанції порушено право щодо пред`явлення позову до поручителя ОСОБА_2 і вимога Банку не була пред`явлена відповідачу 2 у вигляді листа вимоги після спливу шестимісячного строку, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до п.5.1 договору поруки №332/08/02 від 04.07.2008 року вбачається, що порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя, відтак враховуючи, що останній платіж відповідно до розрахунку було здійснено 10.02.2014 року (а.с.23 т.1), а з позовом банк звернувся 31 серпня 2015 року - тобто в межах трехрічного строку.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що за обставинами даної справи, у позовній заяві ставиться питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 73 793,35 грн. доларів США, що еквівалентно 1 550 516,35 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 1 285,01 доларів США, що еквівалентно 27 000,12 грн.; пені за прострочення сплати тілу кредиту та відсотків в розмірі 1 147 905,18 грн. Отже, сума пені, яку вимагає Банк фактично дорівнює розміру заборгованості за кредитом і ці умови відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до п. 6.1.кредитного договору № 332/08-ФЛ від 04 липня 2008 року вбачається, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6, цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича