Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 465/1010/16-ц

провадження № 61-33178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Струс Л. Б. від 19 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 вересня 1993 року по 03 лютого 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_8 . Зазначав, що з 08 червня 2015 року відповідач проживає окремо в Республіці Польща, участі в утриманні дітей, які проживають з батьком, не приймає.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1 455 грн щомісячно та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 1 455 грн щомісячно, починаючи з 08 червня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1 455 грн щомісячно та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 1 455 грн щомісячно, починаючи з 08 червня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із обов`язку батьків утримувати дитину до її повноліття, передбаченого статтею 180 СК України. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, то згідно зі статтею 184 СК України суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі з моменту, коли відповідач перестала проживати з дітьми та брати участь в їх вихованні - 08 червня 2015 року до досягнення ними повноліття.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 850 грн щомісячно на кожного із дітей, починаючи з 23 лютого по 06 грудня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, тому аліменти на користь позивача на утримання дітей підлягають стягненню за період з дня звернення до суду з указаним позовом - 23 лютого 2016 року до їх проживання з батьком - 06 грудня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за час до подання позову, суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що з 08 червня 2015 року відповідач проживає у Республіці Польщі і не бере участі у вихованні та утриманні дітей та визнала позов в частині стягнення аліментів. Вважаючи встановленим факт проживання дітей з 06 грудня 2016 року із відповідачем, суд не врахував, що остання змінила місце проживання дітей самовільно, без згоди позивача, що є предметом оскарження у суді (справа № 465/57/147).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 465/1010/16-ц з Франківського районного суду м. Львова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указану справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що з 16 вересня 1993 року по 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З червня 2015 року по 06 грудня 2016 року неповнолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживали із позивачем та перебували на його утриманні.

Відповідач ОСОБА_3 в цей час перебувала в Республіці Польща та отримувала нерегулярні доходи.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтями 182, 184 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Установивши, що з 06 грудня 2016 року діти проживають із матір`ю та перебування на її утриманні (що не заперечувалося сторонами), суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув аліменти лише за період проживання дітей з позивачем.

Урахувавши нерегулярність і мінливість доходу відповідача за указаний період, суд апеляційної інстанції, встановивши відповідні фактичні обставини справи, з додержанням вимог матеріального закону визначив тверду грошову суму, яка підлягає сплаті у вигляді аліментів (по 850 грн щомісячно на кожну дитину).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун