АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/268/19Головуючий по першій інстанції Романенко В.А.
Категорія: 304000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Конончук Зоряни Володимирівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних витрат,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування якої зазначив, що 06 вересня 2015 року ним було передано ОСОБА_5 у платне користування на умовах лізингу автомобіль марки Volkswagen Passat Універсал д.н.з. НОМЕР_1, 1996 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, в результаті чого сторони обмінялися договорами (розписками).

Відповідно до умов лізингу відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за автомобіль суму у розмірі 3700 дол. США. При цьому зазначена сума повинна була сплачуватися відповідачем поетапно протягом року по 310 доларів США кожного місяця не пізніше 15 числа місяця (лізингові платежі).

Вказує, що після підписання договору (розписки) від 06.09.2015 року та часткової оплати суми за договором позивач передав відповідачу автомобіль, ключі від нього та своє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, щоб відповідач міг безперешкодно користуватися автомобілем до повного погашення заборгованості.

Зазначає, що 18 травня 2017 року відповідач підписав з позивачем повторний договір (розписку), в якому зазначав про свій обов'язок сплатити позивачу борг в сумі 2 640 дол. США. При цьому відповідач зобов'язувався сплачувати позивачу борг частинами: по 100-200 дол. США в перших числах кожного місяця (лізингові платежі).

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав.

Крім того, зазначає, що 23 січня 2016 року вищевказаний авто моль було знято ОСОБА_5 з реєстрації та 13 квітня 2016 року автомобіль було зареєстровано на ім'я ОСОБА_7

На підставі викладеного та з врахуванням норм частини 2 ст. 625 ЦК України, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором-розпискою від 18.05.2017 року у сумі 69 748 грн, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 2092, 44 грн, інфляційні втрати у сумі 8131, 08 грн; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн та сплачений судовий збір.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір лізингу автомобіля повинен був бути укладений між сторонами в письмовій формі та підлягати обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки сторонами вказаних вимог закону не дотримано, тому в силу ст. 220 ЦК України вказаний договір є нікчемним, тобто таким, що не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Конончук З.В. вказувала, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв'язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

У відповідності до розписки ОСОБА_5 від 06.09.2015 року зазначено, що він забирає автомобіль марки Volkswagen Passat Універсал д.н.з. НОМЕР_1, 1996 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 та зобов'язується протягом року щомісячно сплачувати не пізніше 15 числа кожного місяця по 310 дол. США до погашення повної суми 3700 дол. США.

В свою чергу, ОСОБА_3 також складено розписку від 06.09.2015 року, у відповідності до змісту якої вбачається, що останній віддає в лізинг автомобіль д.н.з. НОМЕР_1, 1996 року випуску ОСОБА_5 по обумовленій ціні 3700 дол. США. Розрахунок проводиться щомісячно по 310 дол. США протягом року.

13 січня 2016 року ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5 видана довіреність на розпорядження автомобілем марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, номерні знаки НОМЕР_1, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В.

Відповідно до Довідки Територіального сервісного центру №8044 РСЦ МВС в м. Києві №8044/2082 від 24.05.2018 року вбачається, що 23 січня 2016 року в ТСЦ №7141 РСЦ МВС в Черкаській області довіреною особою за дорученням ОСОБА_5, за дорученням НАТ 266383 від 13.01.2016 року приватного нотаріуса Погребняк Г.В., вищезазначений автомобіль було знято з обліку для реалізації. 13 квітня 2016 року в ТСЦ №7141 автомобіль Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2, номерні знаки НОМЕР_1 на підставі ДКП №00377/01/7141/2016 від 12.04.2016 року укладеному в ТСЦ №7141 РСЦ МВС в Черкаській області, було зареєстровано на ім'я ОСОБА_7

18 травня 2017 року відповідачем було написано ще одну розписку про те, що він забирає автомобіль Volkswagen, 1996 року випуску, VIN-код НОМЕР_2, зобов'язується кожного місяця в перших числах, віддавати борг за машину в розмірі від 100 до 200 дол. США, залишок боргу становить 2640 дол. США.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 вказував, що передав автомобіль відповідачу в користування та при цьому посилався на норми статті 806 ЦК України, які регулюють правовідносини по договору лізингу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що до змісту та форми договору лізингу, яким позивач обґрунтовував позовні вимоги, застосовуються норми, які регулюють найм (оренду).

Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань, що в ньому закріплені.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір лізингу нотаріально не посвідчений, а тому він є нікчемним.

В апеляційній скарзі, представник позивача зазначає, що суд не визначився з правовою природою укладеного між сторонами договору, так як він має всі ознаки договору купівлі-продажу з розстроченням платежу.

Перевіривши доводи скаржника викладені ним в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частиною 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільне законодавство не містить спеціальної норми, яка б встановлювала обов'язкову форму договору купівлі-продажу автомобіля, а також істотні умови такого договору.

Отже, для оцінки розписки, яку надано позивачем у підтвердження факту укладення з позивачем договору купівлі-продажу автомобіля з розстроченням платежу, слід керуватися загальними нормами.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, яка передбачає необхідність вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

Крім того, за змістом приписів Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 року у редакції, що діяла за станом на час написання розписки, особа, яка придбала транспортний засіб, була зобов'язана здійснити його перереєстрацію (п.7, п.8).

Як видно із інформації ТСЦ №8044 РСЦ МВС в м. Києві, в період з 14 серпня 2015 року по 23 січня 2016 року включно, вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3 і 13 квітня 2016 року ОСОБА_5 на підставі виданої ОСОБА_3 на його ім'я довіреністю від 13.01.2016 року, було продано даний автомобіль та зареєстровано за ОСОБА_7

З огляду на викладене, зазначений автомобіль у власності ОСОБА_5 ніколи не перебував, а тому підстави вважати, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу - відсутні, оскільки реєстрації за покупцем даного автомобіля не відбулося.

Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що укладений сторонами договір містить ознаки договору купівлі-продажу з розстроченням платежу, що узгоджується із нормами частини 2 ст. 692 ЦК України та частини 1 ст. 697 ЦК України.

Так, у відповідності до частини 2 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно частини 1 статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Разом з тим, із зазначених розписок не вбачається, що сторонами обумовлено збереження права власності за продавцем до повного з ним розрахунку покупцем. Крім того, позивачем у написаній ним розписці зазначено про укладення саме договору лізингу, а не купівлі-продажу, про що також ним зазначено у позові при зверненні до суду.

В частині посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, вважаючи договори (розписки) нікчемним правочином не застосував наслідків недійсності нікчемного правочину, то колегія суддів дослідивши дані аргументи скаржника, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості, та застосування статті 625 ЦК України, тобто відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, а не визнання договорів недійсними внаслідок чого і без заявлення таких вимог позивачем суд міг би застосувати наслідки недійсності правочину. З огляду на викладене дані твердження апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Конончук Зоряни Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков