печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» до ОСОБА_2, про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2017 року у справі № 242/2951/16-ц поновлено ОСОБА_3 на роботі в Державному підприємстві «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» з 04 травня 2016 року на посаді заступника генерального директора з питань охорони праці, техніки безпеки та екології, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ОСОБА_2 № 22к від 05 травня 2016 року «Про звільнення», стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 82 548,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн., яке виконано та за рахунок підприємства 30 травня 2017 року нараховано та здійснено виплату останньому, а відтак позивач зазначає щодо застосування вимоги щодо відшкодування зазначених сум в порядку регресу.

Будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце проведення судового засідання сторони в судове засідання не з'явилися, від представника позивача, а також від представника відповідача надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи та ухвалити рішення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2017 року у справі № 242/2951/16-ц поновлено ОСОБА_3 на роботі в Державному підприємстві «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» з 04 травня 2016 року на посаді заступника генерального директора з питань охорони праці, техніки безпеки та екології, визнано незаконним та скасовано наказ № 22к від 05 травня 2016 року «Про звільнення», стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 82 548,00 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць.

Станом на час подачі позову є виконаним, що вбачається з довідки № 722 від 18 серпня 2017 року Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» нарахувало та здійснило виплату 30 травня 2017 року на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 82 548,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом.

На підставі ст. 237 КЗпП України суд покладає па службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Статтею 130 КЗпП України, передбачені загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в них випадках настає незалежно від форми вини.

При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Вбачається, що відповідач на час звільнення ОСОБА_3 займав посаду генерального директора Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та ним було видано наказ про звільнення останнього, який скасовано судом.

Враховуючи вище перелічені норми законодавства представник позивача зазначає, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Державному підприємстві «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 82 548,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., покладається на генерального директора вказаної установи ОСОБА_2

У відповідності до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Зайве витрачання коштів державного підприємства призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, які визначені ст. 7 Бюджетного кодексу України.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню шкоди, заподіяної Державному підприємстві «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»у зв'язку з оплатою незаконно звільненому ним працівнику за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди та приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відповідно до Статуту для Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»є Міністерство вугільної енергетики та вугільної промисловості України.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, виключне праве пред'явлення позову за вказаних підстав в розумінні ст. 136 КЗпІІ України має Міністерство вугільної енергетики та вугільної промисловості України, а не Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація».

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності встановлені цивільним процесуальним законом, суд позбавлений можливості формувати коло учасників судового розгляду з власної ініціативи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1191 ЦК України, ст.ст.3, 130, 134, 136, 237 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 280 - 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити Державному підприємству «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» у задоволенні його позову до ОСОБА_2, про відшкодування майнової шкоди.

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя В. А. Писанець