ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1740/19 Справа № 202/7102/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_3, після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_3.

У 1988 році батько пішов з їх сім'ї у зв'язку з тим, що став проживати з ОСОБА_1, відповідачем у справі, пізніше зареєстрував з нею шлюб. Після того близькі стосунки вони не підтримували, але іноді зустрічалися.

Про смерть батька він дізнався випадково лише через місяць після його смерті.

Відповідач не повідомила про день смерті батька і дату його поховання.

09.04.2010 року він звернувся до Шостої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку з чим нотаріусом була відкрита спадкова справа. Після спливу шестимісячного строку після смерті батька він зателефонував ОСОБА_1 щоб домовитись про оформлення спадщини, оскільки всі правовстановлюючі документи знаходились у неї. Однак відповідач у грубій формі йому повідомила, що він ні на що не має право і відмовилась з ним розмовляти. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, він не міг отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька.

01.11.2016 року йому зателефонувала нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори і повідомила, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 та надала заповіт, згідно якого він, позивач, у спадкоємцях не значиться. При огляді заповіту він побачив, що як підпис в тексті заповіту, виконаний від імені батька, так і повний запис його прізвища і ініціали, відрізнялися від підпису батька та його почерку, що свідчило про те, що заповіт підписаний не його батьком, ОСОБА_3

З огляду на зазначене, позивач просив суд встановити, що заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1, посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К., є нікчемним правочином.

Рішеням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року встановлено, що заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1, посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К., є нікчемним правочином.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: 51200, АДРЕСА_2,РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2) витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 5 942,40 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот сорок дві) гривні 40 коп.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, відповідач звернулась з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційні скарги мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про наявність заповіту від нотаріуса ще 09 квітня 2010 року.

Позивачем подано відзиви на апеляційні скарги, в яких він підтримує рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції та просить апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 був посвідчений заповіт ( а.с.138).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5325-17/1748-18 від 04.04.2018 року підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ №820947, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3, після попереднього тренування. Рукописний запис «ОСОБА_2.» від імені ОСОБА_3, що розміщений праворуч від підпису у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ № 820947, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3, після попереднього тренування.

Підпис від імені ОСОБА_3, що розміщений в реєстрі нотаріальних дій за 2004 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гули М.К. за номером 1786, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3, після попереднього тренування ( а.с. 136-170).

Висновок щодо до того, що підпис та рукописний запис «ОСОБА_2» від імені ОСОБА_3 у заповіті, складеному 03.07.2004 року і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. за реєстровим номером 1786, який виготовлений на аркуші паперу формату А-4 та зберігається в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому його почерку та підпису, з попереднім тренуванням, підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1317-17 від 14.07.2017 року ( а.с. 107-117).

Положенням статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами першою і другою статті 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, посвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Той факт, що заповіт складений на спеціальному бланку серії ВВЕ №820947 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3, після попереднього тренування, тобто даний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, а отже, є нікчемним.

Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, відповідно до роз'ясень, що містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо без застосування наслідків нікчемності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Встановивши зазначені обставини, а також враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нікчемності заповіту, складеного 03.07.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. від імені ОСОБА_3 на ім'я відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він дізнався про наявність заповіту від нотаріуса ще 09 квітня 2010 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наданий ОСОБА_2 Витяг зі спадкової справи змісту заповіту не містив, тому про порушення його спадкових прав ОСОБА_2 відомо не було.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач ОСОБА_1 тільки в листопаді 2016 року звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яким їй заповідано усе належне ОСОБА_3 майно, тобто саме з цього часу позивач міг довідатись про усунення його від права на спадкування, тому звернувся з позовом в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неповне встановлення обставин справи та надання переваги суб'єктивному висновку експерта, підлягають відхиленню, оскільки експертизи були проведені двічі, в тому числі комплексна додаткова судова почеркознавча та технічна експертиза, які висновками двох компетентних експертів підтвердили, що підпис спадкодавця у спірному заповіті виконано не ОСОБА_3, а іншою особою, при цьому доказів, які б спростовували такі висновки або давали підстави для сумніву у їх об'єктивності, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи, відповідно ч.2 ст.376 ЦПК України.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції ухвалено рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи відсутність підстав для скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року також підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалено відповідно до вимог ст.270 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2018 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова