Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 296/4738/16-ц

провадження № 61-39731св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Фещенко Алла Сігізмундівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Ширінська Людмила Василівна, ОСОБА_10 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката Ярошенка Романа Володимировичана рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року у складі судді Шалоти К. В. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2018 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Григорусь Н. Й., Шевчук А. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Фещенко А. С., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Ширінська Л. В., ОСОБА_10 , просив визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1 га за вказаною адресою; виключити зі складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірний будинок та земельну ділянку; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину № № НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 14 грудня 2015 року, видані приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Фещенко А. С., та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 спірний будинок шляхом її виселення з нього без надання іншого житлового приміщення та витребувати спірну земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка мала двох дочок: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дочка ОСОБА_8 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 є дочкою померлої ОСОБА_9 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2011 року за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

09 грудня 2011 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, згідно із яким продала останньому спірний житловий будинок. Надалі на підставі договору купівлі-продажу 19 липня 2011 року ОСОБА_1 продав спірний житловий будинок позивачу ОСОБА_2

Оспорюючи право власності ОСОБА_2 на спірний будинок, в судовому порядку за ОСОБА_4 визнано право власності на цей будинок в порядку спадкової трансмісії після смерті прабабусі ОСОБА_7 та витребувано його з володіння позивача.

Спірне майно неможливо включити до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , оскільки будівництво спірного будинку було самочинним та визнання права власності на нього є можливим з обмеженнями, визначеними статтею 376 ЦК України.

Спірний будинок був побудований дочкою померлої - ОСОБА_3 , яка оформила його на своє ім`я після смерті ОСОБА_7

Спірна земельна ділянка ніколи не належала ОСОБА_7 , тому право власності на неї ОСОБА_4 набуте неправомірно.

Спадкодавець ОСОБА_7 за життя не набула право власності на спірне нерухоме майно та останнє не може входити до складу спадщини, а позивач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна на підставі відплатного правочину з ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги про виключення спірного майна зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , та визнання за позивачем права власності на спірне майно, є безпідставними, а доводи позивача у справі фактично зводяться до намагання переоцінити докази, досліджені та оцінені судом апеляційної інстанції у рішенні від 11 червня 2015 року, що не скасоване та набрало законної сили.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року - без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах та досліджених доказах, зроблені у ньому висновки відповідають нормам матеріального права, порушень норм процесуального права не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_2 в особі адвоката Ярошенка Р. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції. Просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

08 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі адвоката Ярошенка Р. В.

05 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена неповноважним складом суду, суддям Шевчук А. М. та Григорусь Н. Й. було заявлено відвід, який було необгрунтовано відхилено. Судді брали участь у вирішенні справи № 296/3164/13, за результатами розгляду якої скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2011 року, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , що є предметом спору у цій справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває на нього права власності, тому не може бути визнано право власності на нього в порядку спадкування.

Для вирішення цього спору необхідно встановити, чи належало право власності на спірний будинок ОСОБА_7 , чи були у неї будь-які інші права, які підлягають спадкуванню відповідно до статті 1218 ЦК України.

На день смерті ОСОБА_7 спірного будинку взагалі не існувало, його побудовано дочкою померлої - ОСОБА_3 , яка оформила будинок після смерті матері на своє ім`я. Відповідач ОСОБА_4 народилась у 1995 році, на момент смерті ОСОБА_7 була 14-річною неповнолітньою особою і фізично не могла побудувати спірний будинок. Отже, право власності на незаконне будівництво не виникає, та відповідно до спадкової маси не входить.

ОСОБА_4 набула право лише на прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 як спадкоємець першої черги, зокрема щодо спадкування майна, на яке спадкодавець за життя набула право в порядку спадкування, проте не оформила його в установленому законом порядку. Жодних прав на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 у відповідача не виникло.

Позивач є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2012 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 14).

ОСОБА_7 , крім рідної дочки ОСОБА_3 , мала дочку ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_8 мала дочку ОСОБА_9 , яка на момент смерті ОСОБА_7 була живою.

ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини встановлені судовим рішенням (т. 1, а. с. 238-246).

Після смерті ОСОБА_7 . між сторонами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривали судові спори з приводу права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання її матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_7 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 - після смерті останньої; встановлення факту прийняття ОСОБА_9 спадщини після смерті ОСОБА_7 , оскільки її мати була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем; визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 як за спадкоємцем за законом, оскільки вона на момент смерті проживала спільно із спадкодавцем і фактично прийняла спадщину; про витребування від ОСОБА_2 спірного будинку.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2015 року, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишено без змін, в іншій частині рішення скасоване та ухвалено нове, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 вказаний будинок на користь ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 238-246).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_4 про визнання права власності й витребування майна та ухвалюючи в цій частині нове, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що до позивача ОСОБА_4 перейшло право на спадщину у порядку трансмісії; рішення суду першої інстанції, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на спірний будинок скасовано судом апеляційної інстанції, тому надалі розпорядження цим нерухомим майном суперечить нормам чинного законодавства та порушує права ОСОБА_4 ; будинок вибув з володіння позивача поза її волею, тому він підлягає витребуванню у добросовісного набувача ( ОСОБА_2 ) згідно із статтею 388 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, відмовлено в задоволенні заяви законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року (т. 1, а. с. 243-246).

На час розгляду цієї справи власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року у справі № 296/600/15-ц, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39149177 (т. 1., а. с. 39).

Суди виходили з того, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року встановлено, що ОСОБА_7 розпочала будівництво спірного будинку у 2005 році та закінчила його в 2010 році, у встановленому законом порядку набула право власності на нього (т.1, а. с. 239).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні підстави міститься у частині четвертій статті 82 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суди виходили із встановлених рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року обставин у справі № 296/600/15-ц.

Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_4 право власності на спірний будинок у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувано його із чужого незаконного володіння - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 .

Верховний Суд виходить з того, що обставини щодо права власності на спірний будинок встановлені судом у цивільній справі № 296/600/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до оспорювання права власності ОСОБА_4 на спірний будинок, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що власником спірного будинку на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та не скасовано у встановленому законом порядку, є відповідач ОСОБА_4 , це рішення суду відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року має преюдиційне значення.

З огляду на підстави та зміст позову, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позовні вимоги про виключення спірного майна зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , та визнання за позивачем права власності на спірне майно, є безпідставними, а доводи позивача у цій справі фактично зводяться до намагання переоцінити докази, та отримати інше рішення у справі щодо права власності на спірний будинок.

Доводи касаційної скарги про неповноважний склад суду є необгрунтованими, з огляду на вирішення судом заяви про відвід суддям відповідно до вимог статті 40 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи заявника касаційної скарги, оскільки вони зводяться до незгоди з судовими рішеннями, власним тлумаченням норм матеріально та процесуального права.

Заявник касаційної скарги намагається переглянути судове рішення, яке набрало законної сили у іншій справі у справі № 296/3164/13, 296/600/15-ц.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката Ярошенка Романа Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко