Справа № 318/2686/18 Номер провадження №2/318/109/2019
"18" лютого 2019 р. м. Кам'янка-Дніпровська
Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Комишньої Н.І.; при секретарі Борисенко П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Кам'янка-Дніпровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Кам»янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду з позовом в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Кам»янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпосилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є зятем позивача. З 2013 року відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою. Після смерті доньки позивача у 2013 році, відповідач деякий час залишався проживати в будинку. З січня 2015 року він не проживає за місцем реєстрації, не використовує його за призначенням без будь-яких поважних на те причин. З боку позивача не чиниться та не чинилося ніяких перешкод відповідачу у його праві користування житлом. На сьогодні факт реєстрації місця проживання в будинку позивача ОСОБА_2 створює для ней зайвий клопіт: як і всі громадяни, вона має право на пільги та допомогу з боку держави. Для оформлення субсидії їй необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Знайти відповідача та домовитись про добровільне зняття його з реєстрації за вказаною адресою немає можливості, оскільки місце його знаходження невідоме. Відповідно до розпорядження Кам'янсько-Дніпровської районної адміністрації Запорізької області від 28.03.2017 року №106 позивач призначена опікуном над онукою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Оскільки місцезнаходження відповідача невідоме, позивач вважає, що в належному їй будинку він лише формально зберігає право користування житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений своєчасно та в належній формі рекомендованою поштою з повідомленням за зареєстрованим місцем його проживання, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи, зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження), відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного зв'язку або електронного поштового зв'язку, від відповідачів до суду не надійшло.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі, заперечень та пояснень не має.
У зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Підставами позову є фактичні обставини, що мають місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підтвердження факту відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації позивачем надано суду докази, які підтверджують зазначені позовні вимоги.
Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 146727336 ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, що належить позивачу, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області наданої на запит суду.
Згідно довідки від 28.11.2018 року за № 5837 виданої виконавчим комітетом Кам`янсько- Дніпровської міської ради Запорізької області ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_4, яка знаходиться під опікою, ОСОБА_2, зять, який не мешкає з січня 2015 року.
Як вбачається з копії розпорядження голови Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області від 28.03.2017 року за № 106 позивач ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_4, 2003 року народження та її призначено опікуном над онукою.
Згідно копії розпорядження голови Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області від 03.03.2017 року за № 63 ОСОБА_4 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв»язку з тим, що її мати ОСОБА_6 померла, відповідне підтверджується і копією свідоцтва про смерть, батько дитини ОСОБА_2 оголошено у розшук ухвалою Кам»янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30.05.2016 року.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами ч. 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.
Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
При цьому згідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За матеріалами справи відповідач не є членом сім'ї позивача.
Згідно ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що між сторонами по справі договір найму не укладався, відповідач не є і наймачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Домовленості між сторонами про проживання відповідача у житлі позивача та збереження за ним права користування вищевказаним житловим приміщенням не встановлено.
Реєстрація місця проживання хоча і не тягне за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки, відповідач не зміняв реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членом сім'ї позивача, не проживає в будинку без поважних причин, то ним порушено право власності позивача і її право щодо вимоги захисту порушеного права є законними і підлягає захисту, визнавши відповідача таким, що втратив право користування вказаним вище житловим будинком.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76- 81, 258, 264, 265, 268, 273- 280, 352 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Кам»янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кам'янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя Н.І. Комишня