Дата документу 25.09.2019 Справа № 314/2398/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/2398/15Головуючий у 1-й інстанції Кофанов А.В. Повний текст рішення складено 10.06.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2646/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Крилової О.В.

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними, та позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просив визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір № ZPVLGК000000021 від 10.04.2006 року та договір іпотеки №б/н від 10.04.2006 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що зазначений кредитний договір був укладений на суму кредиту, яка склала 137612,50 грн. Проте, відповідач при укладенні договору не надав позивачу повну інформацію про умови та інші обставини, які стосуються договору, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативних актів Національного банку України. Крім того, при укладенні договору банк не включив у договір детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з вказівкою ефективної відсоткової ставки та не зазначив дати видачі кредиту. Тим самим, за твердженням позивача, відповідач приховав від неї як позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кредитного договору, чим ввів її в оману. Також позивач зазначив, що зміст кредитного договору суперечить вимогам законодавства України і містить несправедливі умови, зокрема, щодо страхування, розкриття банківської таємниці, та права Банку збільшувати процентну ставку.

В автоматизованому порядку суддею суду першої інстанції у цій справі визначено суддю Надворну О.С. (т.с. 1 а.с. 13).

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Надворна О.С.) проводження у цій справі ЄУН № 314/2398/15 за позовом ОСОБА_1 відкрито (т.с. 1 а.с. 14).

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року (суддя Надворна О.С. а.с. 37-43) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено у повному обсязі.

У березні 2016 року Банк також звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 (т.с. 2 а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ZPVLGК000000021 від 10.04.2006 року, яка станом на 24.02.2016 року становить 962021,19 грн. та складається з: 110760,30 грн. заборгованості за кредитом; 290808,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 39069,60 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 521382,93 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, від сплати якої на користь банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

В автоматизованому порядку суддею суду першої інстанції у цій справі визначено суддю Надворну О.С. (т.с. 2 а.с. 17).

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Надворна О.С. т.с. 2 а.с. 20) провадження у справі ЄУН № 314/3058/16-ц за позовом Банку відкрито.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року у цій справі ЄУН № 314/2398/15 (суддя Надворна О.С. т.с. 1 а.с. 69) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції скасовано в порядку задоволення заяви Банку, як відповідача, про його перегляд (т.с. 1 а.с. 49-52).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2016 року у цій справі ЄУН № 314/2398/15 (суддя Надворна О.С. т.с. 1 а.с. 90) вищезазначені справи об`єднані в одне провадження у цій справі у цій справі ЄУН № 314/2398/15.

В автоматизованому порядку суддею Кофановим А.В. у цій справі замінено суддю Надворну О.С. у зв`язку із закінченням терміну повноважень останньої (т.с. 1 а.с. 101-102).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2016 року у цій справі ЄУН № 314/2398/15 (суддя Кофанов А.В. т.с. 1 а.с. 114) призначена судова економічна експертиза в порядку задоволення клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

На експертизу поставлені такі питання:

1. чи відповідає документальне оформлення кредитного договору №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року між ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , а також його додатків, вимогам, Закону України "Про захист прав споживачів", у т.ч. вимогам ст.11 цього Закону (в редакції, чинній на момент укладення договору)? Якщо не відповідає, то у чому саме?

2. чи відповідає розмір щомісячного платежу, визначеному у кредитному договорі № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та його додатках, відсотковій ставці, визначеній в п.1.1. Договору у розмірі 12% річних? Якщо не відповідає, то якій відсотковій ставці він відповідає?

3. яким є розмір щомісячного платежу, що відповідає відсотковій ставці, визначеній в п.1.1. Договору № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року 12% на рік?

4. якою є ефективна (реальна) відсоткова ставка за кредитним договором №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та яким є абсолютне значення подорожчання кредиту за цим договором? Чи відповідають розраховані ефективна (реальна) відсоткова ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту на момент підписання договору даним, зазначеним в кредитному договорі № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та його додатках?

5. чи містить кредитний договір № ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року з додатками умови щодо наявності прихованих прибутків Банку на шкоду позичальника (споживача)? Якщо так, то в чому вини полягають?

6. чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору №ZPVLGК00000021 від 10.04.2006 року, та розрахунковим документам за даним кредитним договором?

08.08.2017 року на адресу суду першої інстанції надійшов висновок експертизи від 10.07.2017 року (т.с. 1 а.с. 126-167), за змістом якого документальне оформлення кредитного договору не відповідає вимогам пп. в), д), є), и), і) п.2; чч.3, 5 п.4; чч.3, 4 п.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", що стосуються обов`язку кредитодавця повідомити споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування, варіанти повернення кредиту тощо, а також про необхідність зазначенні у договорі про надання споживчого кредиту дати видачі кредиту, річної відсотковою ставки за кредитом; зокрема, експерт зазначив, що у договорі відсутня дата видачі кредиту, відсутні дані і документи щодо ознайомлення споживача з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, варіантів повернення кредиту тощо.

Ухвалою суду першої інстанції 10 жовтня 2017 року (т.с. 1 а.с. 168) провадження у цій справі поновлено.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року (а.с. 207-208) позов ОСОБА_1 задоволено у цій справі у повному обсязі.

Визнано недійсним кредитний договір № ZPVLGК00000021 від 10 квітня 2006 року, укладений між Банком та ОСОБА_1

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 10 квітня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., зареєстрований в реєстрі № 552.

У задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційні скарзі (а.с. 210-221) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 224).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 232) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито.

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 1 а.с. 134-135).

Ухвалою апеляційного суду т.с. 1 а.с. 236) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахування навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року включно (т.с. 1 а.с. 242).

ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 1 а.с. 246-254).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 3 а.с. 2-3).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 4) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Карпенка В.Ю.

У судове засідання 25 вересня 2019 року повідомлений апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 244) ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, на підставі апеляційний суд визнав неповажною причину неявки ОСОБА_1 у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника - адвоката Карпенка В.Ю. (т.с. 1 а.с. 20-22) в режимі відоконференції, а також представника Банку у залі судового засідання адвоката Мельникової Я.Д. (т.с. 3 а.с. 6).

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, зокрема:

- представника Банку - адвоката Мельникової Я.Д., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що не могли бути визнані недійсними у цій справі судом першої інстанції кредитний та іпотечний договори, оскільки правові підстави для цього відсутні, та у тому числі з тих підстав, що вже існує чинне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2010 року у справі ЄУН № 2-76/2010 за позовом Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами в рахунок погашення заборгованості станом на 13.03.2009 року у розмірі 116453,44 грн. шляхом продажу предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) Банком; рішення суду досі не виконано; сума заборгованості у цій справі у тому числі включає суму заборгованості, в рахунок погашення якої вже було звернуто стягнення за вищезазначеним рішенням суду та інші платежі, які Банком нараховувались відповідачу у подальшому на підставі ст. 599 ЦК України до припинення зобов`язання виконанням; визнає, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції у тому числі просив застосувати позовну давність у цій справі при вирішенні позову Банку;

- представника ОСОБА_1 - адвоката Карпенка В.Ю., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що про рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2010 року у справі ЄУН № 2-76/2010 він дізнався лише з апеляційної скарги Банку, воно дійсно є чинним, не оскаржувалось, не виконано, заборгованість не погашена; ОСОБА_1 у суді першої інстанції у тому числі просив застосувати позовну давність у цій справі при вирішенні позову Банку;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи повністю первісний позов ОСОБА_1 та відмовляючи повністю у задоволенні зустрічного позову Банку у цій справі, керувався ст. ст. 5, 13, 89, 263-265 ЦПК України та виходив із наявності підстав; відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню; недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом; з урахуванням цього, договір іпотеки, укладений сторонами 10.04.2006 року, згідно якого позивач в забезпечення зобов`язань за кредитним договором передав належну йому квартиру АДРЕСА_1 , також має бути визнаний недійсним; вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 був введений в оману відповідачем відносно суттєвих умов договору; суд першої інстанції також враховував, що споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму; враховуючи це, суд першої інстанції вважав, що, перебуваючи під впливом обману, позивач об`єктивно не міг дізнатися про порушення своїх прав аж до травня 2015 року, коли він звернувся за правовою допомогою; тому строк позовної давності ним не пропущений.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 89 ЦПК України.

Оскільки, у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції взагалі не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Так, апеляційним судом встановлено, що 10.04.2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPVLGК000000021, згідно із яким останній отримав кредит готівкою у розмірі 137612,50 грн. (копія т.с. 1 а.с. 10-12).

Того ж дня, в забезпечення кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (копія т.с. 1 а.с. 7-9).

ОСОБА_1 не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором належним чином у встановлені строки.

Тому, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2010 року (суддя Черненко Л.І.) у справі ЄУН № 2-76/2010 за позовом Банку до ОСОБА_1 було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) Банком в рахунок погашення за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами в рахунок погашення заборгованості станом на 13.03.2009 року у розмірі 116453,44 грн., яка складається з 107476,85 грн. заборгованості за кредитом, 6950,18 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1868,05 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 158,36 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.с. 1 а.с. 96-99).

Зазначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили 02 липня 2010 року, не виконане, було чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та є чинним на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом, в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалось, що визнається у тому числі сторонами у цій справі в апеляційному суді (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та стягнення заборгованості це різні способи захисту прав Банку за вищезазначеним кредитним договором, застосування одного із них раніше Банком за рішенням суду не виключає можливість застосування іншого за рішенням суду у цій справі.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину вищезазначених кредитного та іпотечного договорів сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правомірність (дійсність) вищезазначених кредитного та іпотечного договір вже була предметом дослідження та перевірки судом при ухвалені рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2010 року в іншій справі ЄУН № 2-76/2010 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Банком в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, в якому у тому числі зазначено, що «Відповідач з позовом згоден і зобов`язується сплатити заборгованість найближчим часом» (т.с. 1 а.с. 98).

Банк змінив найменування з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 (Статут, копія т.с. 1 а.с. 218 зворот).

Доводи первісного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів у 2015 році з підстав порушення його прав, як споживача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: приховання інформації про загальну вартість кредиту, введення його Банком в оману тощо, при вищевикладених обставинах є надуманими, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами цієї справи, зокрема: змістом самого кредитного договору, в якому зазначено орієнтовну вартість кредиту (1% + 0,45% річних) та вартість послуг страхування, укладення договору іпотеки тощо.

Отже, вищезазначений кредитний договір сторін містить всі умови, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ст. 18 ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

На момент укладення вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_1 не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої зобов`язання за цим договором з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом; будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними ОСОБА_1 мав можливість отримати до підписання договору або відмовитись від його підписання у разі ненадання йому такої інформації, але цього не робив свідомо.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (первісні позовні вимоги ОСОБА_1 ), а, відповідно, також були відсутні правові підстави для визнання недійсним у цій справі вищезазначеного договору іпотеки сторін, укладеного в забезпечення виконання цього кредитного договору, оскільки, останні є похідними вимогами ОСОБА_1 у цій справі від первісних його позовних вимог у цій справі.

В разі відмови судом у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі, похідні від них позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі також не підлягали задоволенню.

Застосування апеляційним судом до первісного позову ОСОБА_1 у цій справі в якості відмови у задоволенні позову останнього позовної давності за заявою Банку, поданою ще у суді першої інстанції у цій справі, яка є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, є неможливим.

Оскільки, апеляційним судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі по суті, у зв`язку із тим, що його права Банком при укладенні вищезазначених кредитного та іпотечного договорів не були порушені.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при призначенні за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 вищезазначеної економічної експертизи у цій справі, на яку поставив у тому числі питання, які не відносяться до компетенції експерта, а відносяться до поняття «оцінки саме судом» чи мали бути встановлені саме судом першої інстанції на підставі відповідних належних (письмових) доказів сторін у цій справі.

Крім того, у порушення вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції безпідставно надав перевагу вищезазначеному доказу висновку економічної експертизи у цій справі перед іншими доказами сторін, зокрема належними, письмовими доказами Банку, зокрема: чинним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 червня 2010 у справі ЄУН № 2-76/2010 за участю тих самих сторін (ст. 82 ч. 4 ЦПК України) та інш.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд з урахуванням вимог ст. 89 ЦПК України критично оцінює висновок економічної експертизи (т.с. 1 а.с. 126-167) у цій справі та не приймає його до уваги.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, то у рішенні суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження, взагалі відсутні будь-який висновок та мотивування у мотивувальній частині рішення з цього приводу, лише у резолютивній, що також є порушенням цивільних процесуальних норм судом першої інстанції, зокрема: ст. 265 ч. 4 ЦПК України (зміст рішення суду, мотивувальна частина рішення).

Однак, «напрошується», що суд першої інстанції відмовив Банку у задоволенні його зустрічного позову у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, оскільки визнав останній недійсним.

Хоча, при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі зовсім з інших правових підстав, а саме:

- щодо частини заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, в рахунок якої вже за вищезазначеним рішенням суду у 2010 році було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та яка входить у тому числі до складу заборгованості, яку у цій справі просить стягнути з ОСОБА_1 Банк за вищезазначеним позовом, що визнала представник Банку у судовому засіданні в апеляційному суді 25 вересня 2019 року (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), а саме станом на 13.03.2009 року у розмірі 116453,44 грн., яка складається з 107476,85 грн. заборгованості за кредитом, 6950,18 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1868,05 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 158,36 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.с. 1 а.с. 96-99), суд першої інстанції мав відмовити Банку у зв`язку із застосуванням строку позовної давності для стягнення останньої, який просив застосувати ОСОБА_1 у цій справі у суді першої інстанції через свого представника ОСОБА_3 (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), враховуючи, що вищезазначений позов Банком було подано до суду лише у березні 2016 року (відмітка суду на позові т.с. 2 а.с. 2).

- щодо нарахування решти заборгованості після 13.03.2009 року і до станом на 24.02.2016 року (в межах позовних вимог Банку у цій справі т.с. 2 а.с. 2 зворот), (розрахунок: заборгованість станом на 24.02.2016 року 962021,19 грн. заборгованість станом на 13.03.2009 року 116453,44 грн. = 845567,75 грн.), то суд першої інстанції мав відмовити Банку у її стягненні з ОСОБА_1 за безпідставністю нарахування останньої.

Оскільки, Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення вказаної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, змінив таким чином строк виконання основного зобов`язання за останнім, який настав на час звернення Банку із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості у 2009 році, не пізніше 13.03.2009 року.

Останнє узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154цс18, в якому зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Останній має враховуватись загальними судами щодо застосування відповідних норм права в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином Банк не мав права нараховувати ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором після 13.03.2009 року проценти, комісії та пені за вищезазначеним кредитним договором.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове стягнення згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісії та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язанні, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які є обов`язковими для застосування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Встановлено, що Банк у цій справі позовних вимог на підставі ст. 625 ЦК України у цій справі не заявляв та останні не були предметом розгляду суду першої інстанції, а, відповідно, також не могли бути предметом перегляду апеляційним судом у цій справі.

Разом із тим, Банк не позбавлений права заявляти ці вимоги у подальшому окремо від цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на припущеннях.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково; рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Банку про захист прав споживача, визнання договорів недійсними слід відмовити; у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід також відмовити, але з інших правових підстав.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, Банк та ОСОБА_1 не мають права на компенсацію за рахунок один одного у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у тому числі у вигляді судового збору.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними відмовити.

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з інших правових підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Крилова О.В.