ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1214/18 Номер провадження 22-ц/814/206/19Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката Гарницького П.П.,

представника відповідача - адвоката Гордієнка Ю.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 року у складі головуючого судді Сайко О.О., ухвалене в залі суду в м. Пирятин, дата складання повного тексту рішення 07.11.2018 року, у справі № 544/1214/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків за проведення ремонтних робіт.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків за проведення ремонтних робіт.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартир №2 та №3 по АДРЕСА_1. Належні позивачу квартири розташовані на другому поверсі будинку. Як власник квартири №2 позивач разом із власником квартири №1 у 2016 році відремонтували дах частини будинку, що розташовані над цими квартирами. Відповідач є власником квартири №4 у спільному будинку. Як зазначає позивач, вони з відповідачем домовилися провести ремонт іншої частини даху за спільні кошти, оскільки дах потребував капітального ремонту, квартиру позивача заливало дощем, що в свою чергу могло призвести до руйнації усього будинку. Проте, згодом відповідач приймати участь у ремонті відмовився та навіть чинив перешкоди у його проведенні.

З метою захисту частини житлового будинку від руйнування, позивач закупила за власні кошти будівельні матеріали на суму близько 25000 грн, проте документально може підтвердити витрати на суму 13561,89 грн. За проведення капітального ремонту покрівлі, згідно з умовами договору з ТОВ «АБСОЛЮТ МОНТАЖ» позивач сплатила кошти в сумі 8786,16 грн. Таким чином, загальна вартість витрачених коштів позивачем на проведення капітального ремонту даху будинку над квартирами №3 та №4 становить 22438 грн.

Просила стягнути з відповідача 1/2 частину понесених витрат на проведення ремонту даху частини будинку АДРЕСА_1 в сумі 11219 грн. та стягнути понесені нею судові витрати на оплату судового збору та витрати на оплату правничої допомоги, попередню вартість яких визначено в сумі 50000 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 рокуу задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків за проведення ремонтних робіт - відмовлено.

З рішенням суду не погодилась позивач. В апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при вирішенні спору не в повному обсязі досліджено докази, надані сторонами у справі, невірно визначено характер правовідносин, що виник між сторонами, в результаті чого ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Гордієнко Ю.П. надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, ухваленим з повним дослідженням судом обставин справи та наданих сторонами доказів. Зокрема вказує, що позивачем не доведено факту завдання їй будь-якої матеріальної шкоду відповідачем. Також вказує, що ні квартира позивача, ні будинок не є спільною частковою власністю сторін, тому посилання позивача на положення ст.ст. 356, 360 ЦК України, є безпідставними. Звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження ОСОБА_2 з ОСОБА_5 проведення нею ремонтних робіт. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

17 січня 2019 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відшкодування відповідачем понесених нею витрат, пов'язаних з розглядом справи в розмірі 100 000 грн.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явились позивач, представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є власником квартир № 2 та № 3 по АДРЕСА_1. Належні позивачу квартири розташовані на другому поверсі будинку.

Відповідач ОСОБА_5 є власником квартири №4 по АДРЕСА_1 (а.с.6).

У кінці серпня - на початку вересня 2018 року позивач за власні кошти придбала будівельні матеріали для ремонту частини покрівлі даху у будинку по АДРЕСА_1 на суму 13 561,89 грн (а.с.18-19).

12 серпня 2018 позивач уклала договір на виконання капітального ремонту покрівлі будинку по АДРЕСА_1 із ТОВ «АБСОЛЮТ МОНТАЖ» (а.с.8). Відповідно до умов договору, на підставі погодженого сторонами кошторису та акту приймання виконаних будівельних робіт позивач сплатила кошти за виконані роботи в сумі 8786,16 грн. (а.с.7, 9-17).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено того, що дах будинку, у якому знаходяться належні їй квартири потребували капітального ремонту, а його ремонт був викликаний необхідністю утримання і збереження спільного з відповідачем майна. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача саме 1/2 частини понесених нею витрат на ремонт покрівлі є недоведеними та необґрунтованими.

Окрім того, місцевим судом встановлено, що поділ горища між співвласниками багатоквартирного будинку не здійснювався. Також позивачем не надано доказів щодо згоди всіх співвласників будинку по АДРЕСА_1 на проведення капітального ремонту покрівлі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (ч. 2 ст. 383 ЦК України).

Власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об'єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту (ч. 1 ст. 385 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затв. наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17.05.2005р. утримання допоміжних приміщень будинку, в тому числі й покрівлі даху, горища, тощо, а також прилеглої прибудинкової території - є обов'язком власнику будинку або житлово-комунальної організації на балансі якої стоїть будинок.

«Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України № 150 від 10.08.2004 р. (зі змінами і доповненнями).

Виходячи із системного тлумачення зазначених вище норм матеріального права слід зробити висновок про те, що власник квартири (ізольованого помешкання в житловому будинку) зобов'язаний утримувати та має право проводити будь-які ремонтні роботи на власний розсуд лише щодо приміщення квартири, яке перебуває у його власності.

В свою чергу проведення будь-яких ремонтних робіт щодо приміщень загального користування багатоквартирного будинку проводиться лише за згодою всіх співвласників квартир такого будинку або входить до повноважень об'єднання співвласників такого будинку, яке створене та діє відповідно до закону та статуту, або до повноважень житлово-комунальної організації, на балансі якої перебуває будинок.

Колегія суддів вважає, що посилання позивача на норми матеріального права, які регулюють право спільної власності (глава 26 розділ 1 книга 3 ЦК України), як на підставу для задоволення позовних вимог (як при подачі позову до суду, так і обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги), є невірним та свідчить про неправильне тлумачення норм матеріального права, які повинні регулювати правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, оскільки позивач не являється співвласником квартири відповідача.

Правовідносини між власниками квартир, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку регулюються нормами глави 28 розділу 1 книги 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивність цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін, без їх волі на те, суперечить суті цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд. Тобто особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Із встановлених у справі фактичних обставин вбачається, що сторони у справі є власниками ізольованих квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Будь-яких доказів про створення власниками квартир об'єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Так само матеріали справи не містять доказів про отримання згоди на проведення ремонтних робіт покрівлі будинку від усіх власників квартир, які розташовані в даному багатоквартирному будинку.

Окрім того, матеріали справи взагалі не містять відомостей щодо власника багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами спору існували зобов'язальні правовідносини з приводу домовленості щодо проведення ремонтних робіт даху, або ж доказів звернення позивача до відповідача із відповідними пропозиціями, які були погоджені ОСОБА_5 та які в подальшому не були виконані останнім, що свідчило б про порушеним ним взятого на себе зобов'язання.

Так само матеріали справи не містять доказів, які б вказували на існування загрози руйнації будинку внаслідок протікання покрівлі даху.

З наданих позивачем доказів вбачається, що укладаючи договір на виконання капітального ремонту покрівлі будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_2 діяла сама від власного імені.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 перешкоджає проведенню будь-яких ремонтних робіт не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому не заслуговують на увагу.

Окрім того, позивачем не доведено, що шкода її майну була спричинена внаслідок протиправних дій відповідача та між цими діями та наслідками є причинно-наслідковий зв'язок, внаслідок чого відповідальність за усунення наслідків спричиненої шкоди лежить на відповідачеві.

За таких обставин, безпідставним є посилання позивача на норми статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, як на підставу задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача адвокатом Гарницьким П.П. 17 січня 2019 року до суду апеляційної інстанції надано заяву про долучення письмових доказів для всебічного та повного розгляду справи, а саме: письмові пояснення ОСОБА_2 на ім'я начальника Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області, копії фото-світлин, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартири № 2 та № 3 по АДРЕСА_1 та копії техпаспортів на ці квартири, відповідь начальника Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області.

Зазначені вище письмові докази під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавалися.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Враховуючи те, що представником позивача не надано доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від позивача, колегія суддів позбавлена обґрунтованих підстав для їх оцінки та дослідження під час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, із урахуванням норм матеріального права, які регулюють вирішення спірних правовідносин, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки остання не довела, що перед початком ремонтних робіт вона зверталася до ОСОБА_5 щодо визначення технічного стану даху, узгодження проведення будівельних робіт, їх вартості та доцільності, а також те, що відповідач прийняв пропозицію щодо проведення ремонтних робіт покрівлі даху на спільні кошти власників квартир багатоквартирного будинку. Окрім того, позивачем не доведено завдання відповідачем їй шкоди в розумінні норм статей 22, 23 ЦК України та обґрунтованих підстав для застосування норм статей 1166, 1167 ЦК України при розгляді спору у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що розгляд справи судом першої інстанції проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Вирішуючи заяву про відшкодування відповідачем компенсації понесених витрат позивачем, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу адвоката в сумі 100 000 грн. колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача ( п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу адвоката, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 року- залишити без змін.

Судові витрати, понесені під час розгляду справи, покласти на ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Л.М. Хіль

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін