ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №592/14385/18

Номер провадження 22-ц/816/673/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 29 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Алфьорова А.М. у м.Суми, повне судове рішення складене 04 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 грудня 2008 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На даний час, вона працює на посаді паркувальника у ФОП ОСОБА_4, отримує мінімальну заробітну плату, у шлюбі не перебуває, інших доходів не має. В той же час, відповідач є фізичною особою - підприємцем, та має прибуток у розмірі близько 10000 грн. на місяць. Крім того, він отримує пенсію у розмірі 6000 грн. 00 коп. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку зі збільшенням потреб в навчанні, розвитку. Для придбання дитині харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, присуджених судом розміру аліментів на даний час не вистачає, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку збільшився у порівнянні із часом призначення аліментів за рішенням суду у 2008 році, тому просила ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн.00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 грудня 2008 року та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі і змінити спосіб стягуваних аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення керувався нормами права, які втратили чинність і відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України саме їй, як одержувачу аліментів, надане право вимагати стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, думку апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23 серпня 2007 року і від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є відповідач у справі ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, починаючи з 15.10.2008 року у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_4 з 01 лютого 2017 року на посаді паркувальника і її посадовий оклад складає 3723 грн.00 коп. (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку Головного управління ПФУ в Сумській області і отримує пенсію у розмірі 5621 грн.78 коп. (а.с.70).

Також, відповідач зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, але на даний час звернувся із заявою про припинення підприємницької діяльності (а.с.10-11).

Розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог і збільшення частки розміру стягуваних аліментів з 1/6 до 1/4 на утримання малолітньої дитини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Зокрема, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

В той же час, колегія суддів вважає, що місцевий суд, частково задовольняючи вимоги позивача і збільшуючи розмір частки стягуваних аліментів та відмовляючи в задоволенні вимог про зміну способу їх стягнення виходив з відсутності підстав для такої зміни.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача з'явились підстави для змінити способу стягнення аліментів позивач суду не надала.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідач має стабільний дохід і отримує пенсію. Доказів на підтвердження того, що він має дохід від здійснення підприємницької діяльності позивачем надано не було. Крім того, відповідачем надано суду докази на підтвердження того, що ним подано заяву про припинення підприємницької діяльності. Також позивачем, в порушення вимог передбачених ст.ст.12, 13 ЦПК України не подано доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснювались витрати на придбання нерухомого та рухомого майна, що могло б свідчити про наявність у нього мінливого доходу та про покращення його майнового стану, а отже і необхідності зміни способу стягуваних аліментів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не погоджується із збільшенням розміру частки стягуваних аліментів а наполягає на зміні способу їх стягнення не заслуговують на увагу колегії суддів та не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення суду, виходячи із вищезазначеного.

Помилкове посилання місцевим судом у рішенні суду на норми Сімейного Кодексу України в редакції, що втратили чинність на день ухвалення оскаржуваного рішення не тягне за собою його скасування, оскільки питання за вирішенням якого звернувся позивач місцевим судом по суті вирішене правильно.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції; суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 29 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик