ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 639/6179/18

провадження № 22ц/818/761/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1, представник скаржника - ОСОБА_2,

заінтересовані особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4

Скарга мотивована тим, що між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 68Ф-ІК-400, згідно з яким ОСОБА_3 надано кредит в сумі 81 000, 00 доларів США строком на 20 років до 04 квітня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04 квітня 2008 року укладено договір поруки № 68 Ф-Ік-400z2 з ОСОБА_1 та договір поруки № 68 Ф-Ік-400z3 з ОСОБА_4

Окрім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і позичальником укладено договір іпотеки № 68Ф-ІК-400z1 квартири АДРЕСА_2.

Починаючи з січня 2009 року, ОСОБА_3 систематично не виконувалися зобов'язання по поверненню належних до сплати частин та відсотків за користування кредитом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно з відповідачів 835 890, 78 грн.

Між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 досягнуто усної згоди щодо добровільного продажу іпотечної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та спрямування виручених коштів на погашення основної заборгованості, наслідком чого мало бути припинення кредитного зобов'язання за домовленістю сторін у повному обсязі незалежно від ціни продажу.

Зазначила, що 18 січня 2012 року ОСОБА_3 здійснив продаж вказаної іпотечної квартири, а виручені кошти в сумі 495 367,60 грн. вніс в касу банку на рахунок погашення зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується квитанцією від 18 січня 2012 року. В банку його запевнили про відсутність заборгованості.

Проте, незважаючи на виконання усної домовленості між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2011 року за заявою позивача 29 листопада 2011 року судом видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 боргу в повному обсязі в розмірі 835 890,78 грн.

Вказала, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 37432213 з примусового виконання вищезазначеного листа про стягнення боргу у повному обсязі в розмірі 835 890, 78 грн.

Зазначила, що вказане виконавче провадження відкрито протиправно, оскільки строк пред'явлення виконавчого листа до виконання становив один рік, та на момент відкриття виконавчого провадження сплинув.

Просила поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Корінько В.О. від 25 лютого 2013 року, винесену за виконавчим листом № 2-190/2011, виданим 29 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» боргу у розмірі 835 890, 78 грн. та скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Корінько В.О. від 25 лютого 2013 року, винесену за виконавчим листом № 2-190/2011, виданим 29 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» боргу у розмірі 835 890, 78 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що виконавче провадження відкрито після спливу строку пред'явлення виконавчого листа до виконання; не встановив, що в оскаржуваній постанові зазначено суму боргу в розмірі 835 890, 78 грн., без врахування погашеної боржником частки в розмірі 495 367, 60 грн.

25 лютого 2019 року представник ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких він фактично підтримав апеляційну скаргу. При цьому зазначив, що державний виконавець порушив частину 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» і не відкрив виконавче провадження протягом трьох днів з дня надходження до нього виконавчого документа.

Ухвалою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року витребувано за клопотанням представника ОСОБА_1 виконавче провадження.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що відсутні підстави вважати дії державного виконавця при винесенні ним постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірними, а тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіально управління юстиції у Харківській області - відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 вересня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № 68Ф-ІК-400 від 04 квітня 2008 року в розмірі 835 890, 78 грн.

29 листопада 2011 року видано банку виконавчий лист № 2-190/2011.

18 січня 2012 року ОСОБА_3 вніс в касу банку в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в розмірі 495 367, 60 грн., виручені від продажу предмета іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_2 (а. с. 9, 10).

09 лютого 2012 року банк подав заяву до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції разом з виконавчим листом про примусове виконання судового рішення.

Постановою державного виконавця від 25 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-190/2011, виданого 29 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» боргу у розмірі 835 890, 78 грн., боржником за яким є ОСОБА_1 У вказаній постанові зазначено, що заява про примусове виконання була подана 09.02.2012 року ( а. с. 11).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28 березня 2017 року повернуто стягувачу виконавчий лист № 2-190/2011, виданий 29 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» боргу у розмірі 835 890, 78 грн., боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 13).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строк встановлюється для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) визначено порядок прийняття виконавчого документа до виконання. Зокрема, частинами 1,2 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення зі скаргою на дії державного виконавця) вбачається, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що твердження ОСОБА_1 щодо пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання не підтверджуються матеріалами справи, оскільки виконавчий лист № 2-190-2011 видано Жовтневим районним судом м. Харкова 29 листопада 2011 року. Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження 09 лютого 2012 року, в межах строку, встановленого чинним на той час Законом.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірного відкриття виконавчого провадження 25 лютого 2013 року не можуть слугувати підставою для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, оскільки банк звернувся до виконавчої служби з заявою про примусове виконання судового рішення в межах річного строку (стаття 22 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» на час виникнення спірних правовідносин), тобто процедуру, передбачену Законом, не порушено.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документа, в якому зазначено суму, частину з якої добровільно вже сплачено, тому заява підлягає задоволенню, є також необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 1.5.1. пункту 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження) під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Рішенням Жовтневого районного суду від 26 вересня 2011 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 835 890, 78 грн. і саме така сума зазначена у виконавчому листі. Державний виконавець при ухваленні постанови про відкриття виконавчого провадження не може змінювати резолютивну частину судового рішення та зміст виконавчого документа.

Проте, боржник не позбавлений права надати докази добровільного виконання рішення державному виконавцю під час здійснення виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося ще до звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження третій особі, яка взагалі не є стороною ані виконавчого провадження, ані за виконавчим листом, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з довідки Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» від 29 жовтня 2018 року № 843/400-2 (а.с.28), право вимоги за кредитним договором № 68Ф-ІК-400 від 04 квітня 2008 року, укладеним з позичальником ОСОБА_3, відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» 24 грудня 2012 року, а Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження 09 лютого 2012 року, тобто до укладення вказаного договору.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що було відкрито два тотожних виконавчих провадження за №№ 37432213 та № 31376070 є також безпідставними, виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції було оглянуто виконавче провадження № 37432213, за яким здійснювалось примусове виконання судового рішення.

В суді апеляційної інстанції представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області пояснив, що виконавчого провадження № 31376070 не існує. За цим номером виконавче провадження не відкривалось та стягнення не проводилось.

Виконавче провадження за № 37432213 на теперішній час завершено, оскільки виконавчий лист постановою державного виконавця від 28 березня 2017 року повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України правильно виходив із того, що відсутні підстави вважати дії державного виконавця при винесенні ним постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірними.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.