П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 375/771/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Литвина О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 26.05.2014 останній отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилається, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 19.03.2019 на загальну суму 11916.31 грн., в тому числі: тіло кредиту 2983.50 грн., 2285.45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відстоками, 4703.73 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 543.63 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 рокуу задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого і незаконного рішення суду.

Зокрема, посилався на те, що факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг, є доведеним, оскільки відповідач укладення чи не укладення договору не оспорював, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв. Крім того, відповідач не спростував розрахунок заборгованості, не довів її відсутність. За таких обставин апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Також посилався на те, що сторонами при укладенні договору шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг дотримана письмова форма договору, що є доказом передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не доведено, що між сторонами досягнути згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 26.05.2014. Крім того, з наданої позивачем копії такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на його карті кредитний ліміт. Звідси, суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі відповідач отримував кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального закону.

За нормами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст..1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами саме 30 жовтня 2013 року кредитного договору, видачі банком на виконання саме цього договору відповідного виду картки, видачі кредитних коштів, представником позивача, у передбаченому ст..ст.12,81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Надана до позову анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, містить лише прізвище, ім`я, по батькові, дату народження та номер ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , жодних інших відміток, зокрема, виду отриманої картки, розмір кредитного ліміту та строк дії картки, не містить.

За відсутності інформації, яку саме конкретно картку отримав ОСОБА_2 , відсутня реальна можливість установити конкретні умови, на яких укладено договір, а тому самі по собі додані до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не дають підстав для висновку про доведеність позовних вимог.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості також не підтверджують, що така заборгованість виникла по кредитному договору, укладеному 26 травня 2014 року, на що посилається позивач в позовній заяві.

Отже, оскільки позивачем не доведені обставини видачі ОСОБА_3 кредитної картки та грошових коштів на картковий рахунок на виконання умов, укладеного між сторонами 26 травня 2014 року договору, тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, відхиляються судом, оскільки надання заперечень щодо позовних вимог є правом відповідача, та їх відсутність не звільняє позивача від обов`язку доведення перед судом обґрунтованості заявлених вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не може підтверджувати користування відповідачем коштами, наданими у кредит 26 травня 2014 року, виписки по рахунку позивачем суду першої інстанції не надані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна