Номер провадження: 22-ц/813/119/19
Номер справи місцевого суду: 509/1674/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному провадженні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року у складі суддіКозирського Є.С.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Своїх зобов'язань відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 31.03.2018 р. має заборгованість за кредитом у розмірі 40686,22 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 40686,22 грн. за кредитним договором № б/н від 16.10.2007 року та судові витрати.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що судом було невірно витлумачено та застосовано норми матеріального права, неналежним чином досліджено докази по справі, зв'язку з чим рішення підлягаю скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_3 зазначає про безпідставність та незаконність позовних вимог позивача, оскільки у неї заборгованість за кредитом перед Банком відсутня, зв'язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 01.02.2007 по 24.03.2009 відповідачка знаходилася у трудових правовідносинах з Банком (позивачем), працюючи на посадах, пов'язаних з кредитуванням осіб. Так, між відповідачкою та Банком було укладено договір № б/н від 16.10.2007 з видачею кредитної картки «Універсальна» (№ НОМЕР_1, далі - Кредитна картка) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З позову вбачається, що відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 31.03.2018 року складає 40686,22грн.

Також судом встановлено, що після розірвання трудового договору з банком - станом на 31.03.2009, відповідачем було належним чином виконано зобов'язання щодо повернення отриманих від Банку грошових коштів з оплатою усіх необхідних платежів (комісії, процентів тощо), у зв'язку з чим було погашено будь-яку заборгованість за вищевказаним договором, що випливає і з Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.10.2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 31-03-2018 (Розрахунок заборгованості), доданого Позивачем до позову, і з Виписки за період з 18.10.2007 по 31.05.2010 за основною карткою № НОМЕР_1. (а.с. 49-51).

З наданих документів вбачається, що 31.03.2009 поточна заборгованість та прострочена заборгованість за кредитом у відповідача відсутні. Однак, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, значиться, що 31.07.2009 відповідачем було знято з Кредитної картки грошові кошти у розмірі 3467,24 грн., на яку Банк почав нараховувати проценти, комісію, штрафні санкції, з огляду на що, з позиції банку, у відповідача утворилась заборгованість за кредитом - 3467,25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 29859,41 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4945,93 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1913,63 грн., що спростовуються інформацією, зазначеною у Виписці, з якої випливає, що 31.07.2009 відповідачка не отримувала у якості кредиту грошових коштів, а відбулося списання Банком боргу за зарплатою (дебетна частина) у розмірі 3467,25 грн., що повністю відповідає сумі, яку Банк визначив як виданий відповідачу кредит та на яку почав безпідставно нараховувати проценти, комісію, штрафні санкції.

Відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд виходив з того, що позовні вимоги безпідставні, недоведені та необґрунтовані, недоведений факт наявності заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не отримувала від Банку 31.07.2009 кредиту, що обумовлює і відсутність з боку відповідача зобов'язань щодо повернення Банку кредиту та інших платежів, що свідчить про безпідставність та незаконність позовних вимог позивача та обумовлює їх відхилення.

В відповіді на заперечення від 20.08.2018 року банк зазначив, що за Договором відповідач має прострочену заборгованість та обґрунтовує дану заборгованість тим, що Банк нібито має право на списання грошових коштів з інших рахунків, тобто банк фактично визнав, що кредит у розмірі 3467,25 грн. відповідачу видано не було, а відбулося списання грошових коштів з Кредитної картки. Банк зазначає, що має право на списання грошових коштів з Кредитної картки посилаючись на договірне списання.

Згідно з п. 26.1. ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Як передбачено п. 4.6. Умов та правил надання банківських послуг, які надано Банком, клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в рамках сум, що підлягають оплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в рамках платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, та купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером.

Як вбачається зі змісту правил, сторони кредитного договору - Банк та Відповідач дійшли згоди щодо списання грошових коштів виключно за кредитним договором чи за іншими договорами. Тобто, списання Банком грошових коштів з рахунку Відповідача може здійснюватися тільки в рамках договірних правовідносин. Отже, списання грошових коштів на виплату заборгованості, що виникла не з договірних, а з будь-яких інших зобов'язань, вищевказаними положеннями правил не передбачено. Не вбачаються такі положення і зі змісту Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

З огляду на вищевказане, судом вірно зазначено, що списання з Кредитної картки відповідача грошових коштів у розмірі 3467,25 грн., що має не договірну природу, є незаконним та таким, що суперечить і чинному законодавству України і наданим Банком Умовам та правилам надання банківських послуг.

Крім того, Банк зазначив, що підставою для списання грошових коштів з Кредитної картки Відповідача стала перевірка Банку відповідним уповноваженим органом на предмет виплат допомоги по тимчасовій непрацездатності. Помилково виплачені кошти 31.07.2009 року були списані із кредитної картки позичальника.

Відповідно до п. 6.8 Умов та правил надання банківських послуг, на який посилається Позивач, у разі помилкового зарахування грошових коштів на картковий рахунок Держатель зобов'язаний повернути ці кошти та доручає Банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунку.

З аналізу вказаного положення вбачається, що Банку не надано право у разі помилкового зарахування грошових коштів здійснювати списання з будь-якого карткового рахунку клієнта таких коштів задля їх повернення, напроти, зі змісту вказаного положення можна дійти висновку, що Банк має право списувати грошові кошти виключно з рахунку, на який такі помилково перераховані кошти було зараховано.

З огляду на те, що на Кредитну картку Банк не здійснював виплати Відповідачу допомоги по тимчасовій непрацездатності, здійснювати списання грошових коштів з відповідного кредитного рахунку Відповідача Банк не мав законних підстав.

У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач надав до суду виписку за період з 01.10.2007 по 21.06.2018, з якої вбачається, що 31.07.2009 відбулося списання Банком боргу за зарплатою (дебетна частина) у розмірі 3467,25 грн., що тільки підтверджує що відповідач не отримував вищевказаної грошової суми у вигляді кредиту.

На підставі вищевикладеного, суд на законних підставах відмовив у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки жодних належних, допустимих та достовірних доказів видачі кредиту у розмірі 3467,25 грн. відповідачу позивачем надано не було.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що 31.07.2009 року з кредитної картки відповідачки були списані кошти в розмірі 3467,25 грн., які були списані законно та повністю узгоджуються з положеннями законодавства, та і з положеннями Умов та правил, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки списання з кредитної картки відповідача грошових коштів у розмірі 3467,25 грн., що має не договірну природу, є незаконним та таким, що суперечить і чинному законодавству України і наданим Банком Умовам та правилам надання банківських послуг.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

РішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець