Справа № 175/659/19
Провадження № 2-о/175/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі - Філоненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Представник заявника надав заяву про слухання справи за його відсутності, просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1968 року народження, разом зі спадкодавцем - батьком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2009 року по 06 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належало на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору про забудову від 25.05.1959 року, виданого Виконкомом Новомосковської районної ради депутатів трудящих відповідно до рішення №186 від 24.04.1959року. Даний договір зареєстровано в МБТІ за №4022-25.

Також ОСОБА_2 належала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , згідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 04.11.1996 року (бланк серії ДП №009045), виданого на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради народних депутатів №191 від 25 вересня 1996року, площею 0,194 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності землю за №9180.

ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 Батьки проживали по сусідству з ОСОБА_1 , тому він кожного дня навідував своїх батьків, а після хвороби матері ОСОБА_1 переселився до батьків, щоб мати можливість доглядати за ними та надавати необхідний догляд та підтримку.

Після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 дуже тяжко пережив втрату дружини і став тяжко хворіти, тому заявник ОСОБА_1 змушений був продовжувати проживати разом з ним надавати йому матеріальну та моральну допомогу та підтримку.

Таким чином, з січня 2009 року ОСОБА_1 постійно проживав разом з батьком ОСОБА_2 , вони мали спільний бюджет, побут. ОСОБА_1 опікувався батьком, підтримував його морально та матеріально, лікував та доглядав.

За життя ОСОБА_1 склав заповіт, згідно якого житловий будинок з прибудовами та спорудами, а також земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , він заповів своєму синові - ОСОБА_1 Даний заповіт посвідчено Приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. за реєстровим № 515. Заповіт не змінювався та не відмінявся.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області згідно до актового запису №224 від 10.10.2014 року. ОСОБА_1 займався похованням батька, що підтверджуються свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про поховання.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складалася з вище зазначеного домоволодіння та земельної ділянки. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька є його син - ОСОБА_1 .

Проте, у встановлений законом шестимісячний термін ОСОБА_1 не звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 Однак ОСОБА_1 проживав та користувався спадковим майном. Наразі і зараз проживає за вказаною адресою.

ОСОБА_1 звернувся до юриста за консультацією з приводу вступу у спадщину, та йому повідомили про те, що у зв`язку з тим, що він проживав у спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, має заповіт на все спадкове майно, та має право звернутися у нотаріальну контору у будь-який час, тобто після спливу шести місяців. При наданні такої консультації юрист не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, а у спадковому домоволодінні лише проживає, але там не зареєстрований. ОСОБА_1 не піддав сумніву дану консультацію, тому і не звертався вчасно з заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, бо його запевнили, що він зможе отримати спадщину і після спливу шести місяців після смерті спадкодавця.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , однак йому вказали на те, що останній пропустив встановлений законом шестимісячний термін звертання в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини і порекомендували звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, або встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи особою, що проживала разом зі спадкодавцем з січня 2009 року, опікувався ним, мав спільний бюджет, являється спадкоємцем, що прийняв спадщину, згідно до вимог ст. 1268 ЦК України.

Згідно до довідки Підгороднянської міської ради за №3 від 03.01.2019 року, ОСОБА_1 проживав разом з батьком ОСОБА_2 з січня 2009 року по час смерті батька до 2014 року, вів спільне господарство та здійснював догляд за ним. Ця ж обставина підтверджується довідкою-актом виконавчого комітету Підгородненської міської ради.

Відповідно до довідки КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" ДРР ДО за №47 від 21.01.2019року, впродовж з 2008 по 2014 роки ОСОБА_1 фактично мешкав разом з батьком, опікувався його здоров`ям та надавав необхідну сторонню допомогу.

Однак, коли ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому була надана постанова від 24.01.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що у відповідності до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, протягом яких спадкоємці за законом чи за заповітом можуть відмовитися від спадщини, прийняти її, відкликані раніше подані заяви, або надати підтвердження проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

У відповідності до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зазначено про необхідність реєстрації разом зі спадкодавцем чи встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, то відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (ВС/КЦС № 404/2163/16-ц від 04.07.2018)

Водночас згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або "вставок) для їх обмеження.

У добровільному порядку даний спір не може бути вирішений, оскільки встановлення юридичного факту, може бути вирішено лише у судовому порядку.

Підсудність даної категорії справ встановлюється у ст. 316 ЦПК, відповідно до вимог якої, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

На підставі викладеного, вимоги заявника про встановлення факту знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1968 року народження, разом зі спадкодавцем - батьком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2009 року по 06 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 293, 294, 315, 316 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1968 року народження, разом зі спадкодавцем - батьком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2009 року по 06 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко