Номер провадження: 22-ц/813/1193/19
Номер справи місцевого суду: 509/2695/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката Варфоломєєвої Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на ј частину житлового будинку та стягнення грошової компенсації за ј частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому з урахуванням уточнень (т. 2 а.с. 71) просили суд припинити право власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; присудити на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошову компенсацію за 1/4 житлового будинку АДРЕСА_2 , яка з урахуванням земельної складової та ПДВ становить 27 439 гривень, на депозитний рахунок Овідіопольського районного суду Одеської області; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 , на яку припиняється право власності відповідачів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, адвокат Варфоломєєвої Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким припинити право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в рівних частках на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , на яку просив припинити право власності відповідачів, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку та стягнення грошової компенсації за 1/4 частину житлового будинку, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами, що припинення права власності відповідачів на частки у вказаному майні не завдасть їм істотної шкоди. Також суд вказав, що:

- позивачами не внесено на депозитний рахунок суду суму компенсації вартості часток у будинку, що належать відповідачам;

- відповідач ОСОБА_10 заперечує проти отримання ним компенсації вартості його часток у спірному майні, а за приписами ч.2 ст. 364 ЦК України, вказана компенсація може бути надана співвласникові лише за його згодою;

- позивачі не довели, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим, оскільки сторони проживають за різними адресами, спільно володіти та користуватись цим майном навіть не намагались.

Проте повністю погодитися з усіма такими обґрунтуваннями суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову, не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідачів та сестра позивачів ОСОБА_11 ;

- ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів та бабуся відповідачів ОСОБА_12 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2011 року по справі 2-1225/11 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 є спадкоємцями 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розміщений по АДРЕСА_2 ;

- рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.08.2011 року позивачами зареєстровано право власності на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , про що, свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, обставини, що вимусили позивачів звернутися до суду з позовом про припинення права відповідачів на частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок (взагалі на ј частину), стягнення з позивачів на користь відповідачів грошової компенсації за 1/4 частину житлового будинку та визнання права власності за позивачами у рівних частках на 1/4 частину будинку є те, що позивачі у встановленому порядку оформили право власності на належні їм 2/4 частки у будинку (по 1/4 частки за кожним) і мали намір приватизувати земельну ділянку на якій розташований будинок, площа та конфігурація якої зазначена у технічному паспорті на будинок. Проте 16.03.2015 року вони отримали відповідь Овідіопольської селищної ради у якій зазначалося, що задля отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно надати до селищної ради відповідну заяву всіх співвласників житлового будинку. Відповідачі не оформили необхідну документацію на свою частину домоволодіння та не займалися питаннями реєстрації свого права власності на зазначену частину домоволодіння і не реагують на звернення позивачів, займатися оформленням документів не бажають, у надані згоди на приватизацію земельної ділянки теж відмовляють.

В якості підстав для припинення права відповідачів на частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зазначають, що частки відповідачів є незначними, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на частку в майні не завдасть відповідачам істотної шкоди.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 будучи зареєстрованими проживали дітьми у спірному будинку з матір`ю та бабою. Після смерті у 2000 році матері та баби, ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були неповнолітніми. В подальшому відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як неповнолітні діти-сиріти були за поданням органу опіки та піклування відселені у дитячий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_18 та ОСОБА_10 хоча і створили власні сім`ї і за життєвими обставинами, залишили спірний будинок, але залишаються зареєстрованими у спірному будинку, оскільки іншого житла на праві власності або за договорами найму з органами місцевого самоврядування, не мають.

Крім того, ОСОБА_10 будучи присутньою в судовому засіданні пояснила, що позивачі тривалий час не допускали її у будинок, оскільки поселили туди квартирантів і отримували від них гроші. При цьому доведення будинку до непридатного до життя стану є провиною саме позивачів, які маючи гроші від оренди будинку не підтримували будинок у належному стані і не допускали її до будинку. Вона подала до Овідіопольського районного суду Одеської області відповідний позов про вселення, встановлення порядку користування та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні будинком, провадження по якому відкрито, але зупинено до розгляду цієї справи про припинення права на частку.

Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, вбачається, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.03.2017 року зупинено провадження у цивільній справі № 509/2453/16-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні власністю до набрання чинності рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/2695/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 до ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачами, що припинення права власності відповідачів на частки у вказаному майні не завдасть останнім істотної шкоди узгоджується з встановленими у справі обставинами та заснований на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги даний висновок суду не спростовують, зведені до переоцінки доказів, які досліджені районним судом в цій частині у відповідності із законом, а інших доказів, які б спростовували висновок районного суду (наявність житла на праві власності чи за договором найму з органами місцевого самоврядування) не надано.

Разом з тим судова колегія звертає увагу на наступне.

З урахуванням положень статей 358, 364, 365, 367 ЦК України, припинення права власності на частку у спільній власності за правилами статті 365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності, оскільки поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників унеможливлює примусове припинення права власності одного з них.

Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані ст. 365 ЦК України, застосування якої не залежить від заперечення співвласника частки від припинення його права на частку через небажання отримати компенсацію за належну йому частку.

Наявність згоди інших співвласників (співвласника) враховується у випадку, коли співвласник частки бажає позбутися власної частки шляхом зобов`язання інших співвласників викупити належну йому частку.

Тому обґрунтування суду першої інстанції підстав відмови у задоволенні заявленого позову про припинення права власності відповідачів на належні їм частки у майні у зв`язку з небажанням отримати грошову компенсацію підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачі зверталися до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову і просили забезпечити позов шляхом внесення вартості 1/4 частини житового будинку з господарського будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням земельної складової та ПДВ у розмірі 27 439 грн. на депозитний рахунок суду, посилаючись на відсутність чіткого законодавчого механізму попереднього внесення вартості частки, що утруднює фактичне здійснення такого внесення, яка районним судом розглянута не була, що перешкодило у виконанні позивачами вимог ст. 365 ЦК України і було покладено судом в основу судового рішення про відмову у задоволенні вимог.

При таких обставинах, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, оскільки суд мав вирішити подану позивачами заяву, в якій ті на виконання вимог ст.. 365 ЦК України просили забезпечити позов шляхом внесення ними вартості 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням земельної складової та ПДВ у розмірі 27 439 грн. на депозитний рахунок суду.

Не вирішивши заяву про забезпечення позову, суд не сприяв позивачам у реалізації ними обов`язку внесення вартості 1/4 частини житлового будинку з господарського будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням земельної складової та ПДВ у розмірі 27 439 грн. на депозитний рахунок суду, як обов`язкової умови припинення права на частку у відповідності до ст..365 ЦК України і послався на не внесення вартості депозиту, як на підставу у відмові в задоволенні вимог про припинення права на частку у власності.

При таких обставинах, обґрунтування суду першої інстанції на не внесення вартості депозиту, як на підставу у відмові в задоволенні вимог про припинення права на частку у власності підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 9/16 від 18.03.2016 року судового експерта Проскуровського В.П. дійсна вартість жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 становить 83 786 грн., а з урахуванням земельного фактору 109 756 грн. З технічної точки зору поділ приміщень житлового будинку з верандою в частках 3/4 та 1/4 неможливий. При цьому експерт визначив стан житлового будинку з господарчими спорудами (ворота, огорожа, цистерна, вимощення) та господарчими будівлями (підвал), як незадовільний та ветхий (т.1 а.с. 57-82).

Таким чином неможливість поділу (виділу) частки в натурі підтверджена експертизою. Проте зазначеної підстави для припинення частки у праві власності на будинок самої по собі не достатньо. Вирішальною обставиною наряду з неможливістю поділу є відсутність належних доказів для набуття висновку, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (співвласників) та членам його сім`ї.

При таких обставинах, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції - зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову посилання на не внесення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/4 частини будинку АДРЕСА_2 , заперечення проти отримання компенсації. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Варфоломєєвої Наталії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2018 року - змінити та виключити з мотивувальної частини рішення обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову посилання на не внесення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/4 частини будинку АДРЕСА_2 , заперечення проти отримання компенсації.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова