Справа № 323/454/19
Провадження № 2-з/323/2/19
УХВАЛА

Іменем України

18.02.2019 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Гуцал О.П., за участі секретаря судового засідання Тахтаул А.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування фіктивним, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування фіктивним.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка, вул. Центральна, 178, та земельну ділянку розміром 0,25 га, на якій він розташований. Заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 наявний спір щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредиту в розмірі 307347,28 грн. на підставі договору поруки №010/02-2/87/2 від 16.04.2008 року, який на даний час перебуває у провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області. Дізнавшись про наявність вищевказаної позовної заяви, ОСОБА_2 подарував належний йому будинок за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка, вул. Центральна, 178, та земельну ділянку своєму внукові ОСОБА_3 Вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання своїх зобовязань перед позивачем ОСОБА_1, відчужив належне йому майно. Укладений договір дарування позивач вважає фіктивним та звернулася із даним позовом до суду. Необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_3, яке раніше належало ОСОБА_2, виникла тому, що оскільки на думку позивача договір дарування укладений між відповідачами у справі фіктивно і вже наявний факт того, що майно вже один раз було фіктивно переоформлене з ОСОБА_2 на ОСОБА_3, то нічого не заважає відповідачам переоформити право власності ще раз на будь-яку іншу особу.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України і статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову(ст.156, ст.158 ЦПК України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до позовної заяви та додатків до неї, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник спір щодо заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008 року та договору поруки до нього, вимоги за яким перейшли до позивача у звязку із укладенням нею договору про заміну кредитора в зобовязанні у звязку із його виконанням третьою особою.

Як видно із наданої позивачем копії позовної заяви, 20.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором поруки. Дані щодо стадії розгляду, на якій знаходиться зазначена позовна заява, до позову та заяви про забезпечення позову не надано.

З наданих інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка, вул. Центральна, 178, та земельна ділянка розміром 0,25 га за вказаною адресою станом на 15.02.2019 року належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 25.01.2019 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу.

Станом на 14.12.2018 року власником зазначених обєктів нерухомості значився ОСОБА_2.

З метою перевірки наявності спору між сторонами, судом було здійснено перевірку Єдиного державного реєстру судових рішень на предмет наявності судових рішень по справах із цими ж сторонами.

При моніторингу вказаного Реєстру, судом було виявлено рішення апеляційного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Тавріда», ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_2. Також вказаним рішенням встановлено, що зобов'язання поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_2 за договорами поруки №010/02-2/87/1, 010/02-2/87/2, що укладені 16.04.2008 року між Банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 згідно до договору про заміну кредитора в зобовязанні у звязку з його виконанням третьою особою від 24.11.2017 року замінила кредитора ПАТ «ОСОБА_5 Аваль».

Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору дарування фіктивним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя О.П. Гуцал