КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№22-ц/824/2992/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 378/1127/18

21 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.
- Борисової О.В.
при секретарі - Куркіній І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Військового інституту телекомунікацій та інформатизації на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гуртовенко Р.В., у цивільній справі за позовом Військового інституту телокомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі,-

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2018 року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 28 липня 2016 року ОСОБА_1 було зараховано до Військового інституту телокомунікацій та інформатизації на всі види забезпечення по курсантській нормі.

28 липня 2016 року між відповідачем та Міністерством оборони України був укладений контракт про походження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язаний проходити військову службу (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки.
Підписуючи контракт про навчання, ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду відповідно до п. 1 контракту відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті.
16 серпня 2016 року наказом начальника Військового інституту від 16 серпня 2016 року № 46 (по особовому складу) ОСОБА_1 відраховано з інституту у зв`язку з достроковим розірвання контракту через небажання продовжувати навчання.
Вважав, що відповідач порушив умови контракту, розірвавши його достроково, а тому повинен відшкодувати позивачу завдані збитки, що складаються з витрат на харчування у розмірі 24,00 та витрат на речове забезпечення у розмірі 2 229,04 грн.
Посилаючись на наведене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації 2 253,04 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, та судові витрати.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права. Посилався на неправильність висновку суду першої інстанції про те, що Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій є неналежним позивачем у даній справі так як відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 30.01.2015 року № 94 Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунакацій було реорганізовано і виведено із складу Державного університету телекомунікацій, шляхом перетворення у Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації. Відповідач вступав до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації у 2016 році і з цього ж закладу й відрахувався, тому саме Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації є належним позивачем у даній справі.
12 лютого 2019 року надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації без задоволення, а рішення Ставищенсього районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
В судове засідання представник Військового інституту телекомунікацій та інформатизації та відповідач ОСОБА_1 не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В. М., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Військовий інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій не є належним позивачем і не має правових підстав для пред`явлення позовних вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу із наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) від 28 липня 2016 року № 151, з 28 липня 2016 року зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 28 липня 2016 року ОСОБА_1 Ставищенський районний військовий комісаріат Київської області. (а.с. 22)

28 липня 2016 року між Міністерством оборони України в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відповідно до якого курсант бере на себе зобов`язання, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. (а.с.15)

Згідно витягу із наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) від 16 серпня 2016 року № 164, солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта 1 курсу 161 навчальної групи факультету телекомунікаційних систем та мереж, відрахованого з інституту наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 16.08.2016 № 46 (по особовому складу), у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання, з 16.08.2016 року виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 17.08.2018 року. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» наказано стягнути кошти на відшкодування за утримання в інституті встановленим порядком. (а.с. 23)
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції на день винесення наказу про відрахування) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно з п. п. 2, 3, 4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до п. 1 контракту, укладеного між Міністерством оборони України та відповідачем, останній зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
Як вбачається з розрахунку витрат на утримання у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 з 28 липня 2016 року по 16 серпня 2016 року, витрати на утримання у вищому навчальному закладі відповідача становлять 2 253,04 грн.. з яких витрати на продовольче забезпечення 24,00 грн., речове забезпечення 2 229,04 грн. (а.с.19, 20, 21).
Згідно з п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011, Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності.

Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до ст. 8 названого Закону кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України. Порядок обліку коштів, одержаних від господарської діяльності у Збройних Сила України, визначається Міністерством фінансів України та Міністерством оборони України.
Згідно з п. 3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, відшкодовані за утримання курсантів у вищому навчальному закладі кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження вищого навчального закладу та витрати на утримання курсантів.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Військовий інституту телекомунікацій та інформатизації не є належним позивачем у даній справі, не врахував, що контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України укладався між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації і особою, зарахованою на навчання, ОСОБА_1 , розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для проходження курсантом (слухачем) військової служби є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються Міністерству оборони України або підпорядкованому йому підрозділу, яким у даному випадку виступає навчальний заклад.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Військового інституту телекомунікації та інформатизації та стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 2 253,04 грн.
Крім того, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.
Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В ході розгляду даної справи Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 762 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643,00 грн., а всього 4 405,00 грн.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4 405,00 грн.

Керуючись Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу позивача Військового інституту телекомунікацій та інформатизації задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації () витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 2 253,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації () судові витрати у розмірі 4 405,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019року.

Головуючий: Судді: