ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1311/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 22 квітня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із вказаним позовом до відповідача, зазначала, що у період з 02 листопада 2005 року до 10 серпня 2017 року вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду.

У 2008 році вони розпочали будівництво садового будинку за адресою: Хмельницька АДРЕСА_1 , садівниче товариство «Берізка».

У 2009 році спільними зусиллями і за спільні кошти було завершено будівництво садового будинку загальною площею 58,2 кв.м, який складається з першого поверху та мансарди. 03 березня 2012 року садовий будинок з господарською будівлею (гаражем з літною кухнею), що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, зданий в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та зареєстрований за відповідачем.

Окрім того, за час шлюбу у 2007 році відповідач одержав в Хмельницькому відділенні АКІБ «УкрСибБанку» кредит на придбання автомобіля марки ЗДЗ-І 10307 Славута, державний номер НОМЕР_1 .

Сторони не дійшли згоди щодо поділу будинку та автомобіля.

Тому з врахуванням уточнень позову, просила визнати садовий будинок загальною площею 58.2 кв.м із господарськими спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» АДРЕСА_2 . Лезневе АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 та автомобіль «ЗАЗ-110307 Славута» спільною сумісною власністю як майно, яке придбане подружжям під час шлюбу та здійснити його поділ; визнати за нею право власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 58,2 кв.м з господарськими спорудами, до складу яких входить прибудова, мансарда, погріб, гараж з літньою кухнею, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, право власності на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307 Славута» загальною вартістю 44 000 грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості автомобіля в сумі 22 000 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано садовий будинок загальною площею 58,2 кв.м, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» АДРЕСА_2 . Лезневе в м. Хмельницькому та автомобіль «ЗАЗ-110307 Славута» спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як майно, яке придбане подружжям під час шлюбу та здійснено його поділ.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 58,2 кв.м в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307 Славута» загальною вартістю 44 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля в сумі 22 000 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у поділі спільного майна подружжя та визнанні права власності на господарські споруди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Вважає, що суд безпідставно відмовив у поділі спільного майна в частині господарських будівель до садового будинку, виходячи зі змісту свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за яким об`єктом нерухомості значиться лише садовий будинок. Проте не враховано, що відповідно до інвентаризаційної справи та декларації про готовність об`єкта до експлуатації в 2012 році в експлуатацію здано садовий будинок та господарські споруди у АДРЕСА_1 . При цьому в декларації зазначено площу вбудованих або добудованих приміщень, а саме: гараж з літньою кухнею, площею 40,17 кв.м, наявність вказаних господарських споруд зазначена також в розділі 2 декларації, де вказана інформація про об`єкт будівництва, а також безпосередньо в технічному паспорті та інвентаризаційній справі.

Ці господарські будівлі є невід`ємною частиною збудованого в шлюбі садового будинку, були побудовані, здані в експлуатацію та не є самочинним будівництвом, тому на них також розповсюджується право спільної сумісної власності подружжя, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи в суді.

Відмова у визнанні права власності на Ѕ частину господарських будівель порушує право позивачки на користування садовим будинком.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.11.2005 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду 10.08.2017 року.

У 2008 році сторони розпочали будівництво садового будинку загальною площею 58,2 кв.м в садівничому товаристві «Берізка», який 03.03.2012 року здано в експлуатацію та зареєстровано за відповідачем.

У 2007 році відповідач придбав автомобіль «ЗАЗ-110307 Славута» за рахунок кредиту, який було виплачено за спільні кошти подружжя.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що садовий будинок площею 58,2 кв.м в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому та автомобіль «ЗАЗ-110307 Славута» є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як майно, придбане подружжям під час шлюбу, а тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ їх частину.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на господарські будівлі, суд виходив з того, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно об`єктом нерухомості є лише садовий будинок.

Проте з такими висновками не можна повністю погодитися, зважаючи на таке.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 03 березня 2012 року № ХМ6 та технічного паспорта на садовий будинок до складу майна входить садовий будинок (А-1) 1 групи капітальності з прибудовою та погребом загальною площею 58,2 кв.м, а також гараж з літньою кухнею площею 40,17 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ НОМЕР_2 від 19.03.2012 року, даних з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 18.02.2016 року (а.с.20, 27, т.1), за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на садовий будинок в садівничому товаристві «Берізка», м. Хмельницький, загальною площею 58,2 кв.м.

В подальшому, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131883488 від 24.07.2018 року 19.07.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на садовий будинок в садівничому товаристві «Берізка» м. Хмельницький загальною площею 106,2 кв.м, складовою частиною якого є гараж з літньою кухнею, літ. «Б». Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності НОМЕР_3 від 19.03.2012 року (декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ 6 від 03.03.2012 року); декларація про готовність об`єкта до експлуатації ХМ 29, видана Управлінням ДАБІ у Хмельницькій області 10.07.2018 року.

Як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації ХМ 29 від 10.07.2018 року (а.с. 16-18, т.2), технічного паспорта на садовий будинок, виготовленого 11.07.2018 року (а.с.213-218,т.1), після реєстрації права власності ОСОБА_2 на садовий будинок загальною площею 58,2 кв.м, здійснено реконструкцію вказаного садового будинку, в результаті якої створено об`єкт нерухомості з іншими технічними характеристиками - садовий будинок площею 106,2 кв.м, і, відповідно, зареєстровано новий об`єкт права власності з іншим реєстраційним номером.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пред`являючи та підтримуючи позовні вимоги про визнання спільною власністю та визнання права власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 58,2 кв.м, позивач не звернув уваги на факт реєстрації під час розгляду справи права власності відповідача на садовий будинок площею 106,2 кв.м та наведені норми закону, не скористався правом змінити предмет позову та надати докази на підтвердження спільної участі сторін у здійсненні реконструкції будинку, зважаючи на її завершення після розірвання шлюбу.

В свою чергу суд першої інстанції не дав жодної оцінки цим доказам, представленим в ході розгляду справи стороною відповідача, і не оцінив обраний позивачем спосіб захисту як ефективний з точки зору можливості відновлення порушеного права позивача в разі задоволення заявленого позову.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Апеляційний суд констатує, що факт реєстрації права власності відповідача на садовий будинок площею 106,2 кв.м в Державному реєстрі прав та відсутність запису в реєстрі щодо садового будинку площею 58,2 кв.м унеможливлює реєстрацію права власності позивачки на Ѕ частину садового будинку площею 58,2 кв.м на підставі оскаржуваного судового рішення.

Цей факт цілком свідчить про те, що права позивача не можуть бути поновлені у обраний нею спосіб.

Задоволення позову у повному обсязі (з врахуванням господарської споруди) також не вирішить спір між сторонами щодо належності наявного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя та часток сторін у ньому.

Таким чином судом не встановлено дійсні правовідносини учасників спору щодо нерухомого майна, не надано оцінки, чи відновлює обраний позивачем спосіб захисту його порушене право, чи може об`єкт нерухомого майна, що вже перетворений в ході реконструкції, бути предметом цивільного обігу.

За змістом статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи норми статей 186, 380, 381 Цивільного кодексу України, господарські будівлі, споруди і приміщення, що розташовані з житловим (садовим) будинком на одній земельній ділянці і призначені для побутового обслуговування власників (співвласників) будинку, забезпечення їх необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі (житлового, садового будинку) і не є самостійними нерухомими речами. Відтак господарські будівлі не можуть бути окремими об`єктами права власності, а як приналежність слідують за головною річчю.

Оскільки питання належності господарської споруди (гаража з літньою кухнею) до спільного майна подружжя як приналежності до головної речі (будинку) є похідним від долі садового будинку, то апеляційний суд позбавлений можливості його вирішити за відсутності правових підстав для задоволення позову в межах пред`явлених вимог щодо садового будинку.

Апеляційний суд водночас констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (ст.ст. 70 СК, ч.2 ст. 372 ЦК України) та допустив порушення норм ч.ч.2, 4 ст. 71 СК України в частині поділу автомобіля.

Так, резолютивна частина рішення є суперечливою - за змістом рішення визнано право власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307», і одночасно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля «ЗАЗ-110307 Славута» в сумі 22000 грн., при цьому залишено автомобіль у власності ОСОБА_2 .

За змістом ч.ч.2, 4 ст. 71 СК України грошова компенсація присуджується одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307» при присудженні їй грошової компенсації цієї частки автомобіля суперечить закону.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині поділу садового будинку та господарських споруд, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

В решті рішення не оскаржується апелянтом, відтак не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2019 року в частині поділу садового будинку та господарських споруд, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові про визнання спільною сумісною власністю садового будинку загальною площею 58,2 кв.м з господарськими спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 58,2 кв.м з господарськими спорудами в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307 Славута», - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В.Спірідонова