Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/31910/16-ц

провадження № 61-21756св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у складі судді Батрин О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до умов вказаного договору страхування ПрАТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у разі настання страхового випадку.

05 липня 2013 року у м. Києві по вул. Хрещатик сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Шевроле», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля «КІА», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 45 974,16 грн.

Ураховуючи викладене та те, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху двома учасниками дорожнього руху, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «АХА Страхування» просило стягнути з ОСОБА_1 половину виплаченого страхового відшкодуванням у розмірі 22 987,08 грн у порядку статей 993, 1191 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що отримані механічні пошкодження автомобіля «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 , не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_1 , на якого не може бути покладена відповідальність за шкоду, завдану автомобілю «Mazda» внаслідок ДТП.

Строк позовної давності не пропущено, оскільки ДТП мала місце 05 липня 2013 року, а з позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до суду 01 липня 2016 року, тобто в межах загального строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «АХА Страхування», подану представником Божко О. А. , відхилено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, зазначивши також, що суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи проаналізував і оцінив докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/31910/16-ц з Печерського районного суду м. Києва.

У квітні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У квітні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019року справу за позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 993, частини першої статті 1191 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виплативши страхове відшкодування відповідно до рахунку, страхового акта та умов договору страхування до товариства перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у межах сплаченого страхового відшкодування.

Вважає, що оскільки порушення Правил дорожнього руху вчинено двома учасниками дорожнього руху, то загальний розмір відшкодування покладається на учасників дорожнього руху солідарно. Зазначало, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, яка є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція цією особою не спростована. Тобто вина відповідача у завданні шкоди презюмується та не підлягає доведенню позивачем.

Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування.

05 липня 2013 року в м. Києві по вул. Хрещатик сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Mazda», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Шевроле», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля «КІА», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 45 974,16 грн відповідно до рахунку, страхового акта та умов договору страхування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПрАТ «СК «АХА Страхування» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судами установлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 , відповідача у справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Отже, вказаною постановою суду встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної ситуації.

Згідно частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналогічні положення передбачені частиною шостою статті 82 чинного ЦПК України.

Абзацом 1 пункту 1.5. Розділу 1 Правил дорожнього руху встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до статті 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогПрАТ «СК «АХА Страхування», суди попередніх інстанцій, встановивши вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило створення аварійної ситуації, не врахували наведені вище норми права, фактичних обставин у справі, та дійшли до передчасного висновку про відсутність причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, оскільки такі протиправні дії ОСОБА_1 стали безпосередньою причиною умов виникнення ДТП та завданням відповідної майнової шкоди транспортним засобам.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги та повне скасування судових рішень, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 653,60 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 653,60 грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят три грн 60 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець