Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному проваджені в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на наступні обставини.

Рішенням четвертої сесії двадцять другого скликання Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 р. ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , була надана в постійне користування земельна ділянка в АДРЕСА_2 площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

18 травня 1995 р. земельна комісія Фурсівської сільської ради винесла вищевказану земельну ділянку в натуру.

Рішенням четвертої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 24 лютого 2011 р. № 04-75 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання від 08 вересня 2015 р. № 49-1101 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Під час виготовлення проекту землеустрою з`ясувалося, що виділена ОСОБА_1 земельна ділянка повністю накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 розміром 0,2605 га з кадастровим номером :02:022:0011.

Внаслідок цього позивач не може закінчити приватизацію виділеної йому земельної ділянки, затвердити технічну документацію та виготовити правовстановлюючий документ на земельну ділянку.

Для захисту своїх прав позивач звернувся за юридичною допомогою. На запит адвоката від 24.11.2015 р. (Фурсівська сільська рада надала копії документів про приватизацію відповідачем по справі ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0011, а саме: копію заяви ОСОБА_2 до Фурсівської сільської ради від 05.12.2004 p.; витяг з рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять третього скликання від 27.06.2001 р. про надання гр. ОСОБА_2 , жителю міста АДРЕСА_3 , земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,26 га, для будівництва житлового будинку і господарських споруд; витяг з рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять четвертого скликання від 20 грудня 2004 p., пунктом 4 якого вирішено передати безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходить ся за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300283 площею 0,25 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Позивач ОСОБА_1 вважає вищевказані рішення Фурсівської сільської ради та державний акт, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 незаконними, такими, що мають бути визнані недійсними. Вказані рішення Фурсівської сільської ради, як правові акти індивідуальної дії, та оформлений відповідачем на їхній підставі державний акт на право власності на земельну ділянку порушують цивільні права позивача, а саме: позбавляють його права на користування земельною ділянкою та права на її приватизацію.

Просив суд визнати недійсними: пункт 1 рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять третього скликання від 27.06.2001 р. про надання гр. ОСОБА_2 , жителю міста АДРЕСА_3 , земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,26 га, для будівництва житлового будинку і господарських споруд; пункт 4 рішення дев`ятнадцятої сесії Фурсівської сільської ради двадцять четвертого скликання від 20 грудня 2004 р. про передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходить ся за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним державний акт серії ЯА № 300283, виданий на ім`я ОСОБА_2 , на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_2 , призначена для будівництва га обслуговування жилого будинку та господарських споруд; кадастровий номер земельної ділянки :02:022:011 та стягнути з відповідача Фурсівської сільської ради на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу ( а. с. 2-4 том 1 ).

07 травня 2018 року за вх. № 13777 судом отримано від Фурсівської сільської ради відзив на позовну заяву позивача в якому просили відмовити позивачу в задоволенні позову та судовий розгляд провести за відсутності відповідача Фурсівської сільської ради, мотивуючим наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_2 , однак позивач не одержав державний акт на земельну ділянку.

Рішенням четвертої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 04-75 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Позивач не замовив і не виготовив відповідну технічну документацію і в подальшому повторно за його зверненням, рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2015 року № 49- 1101 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року земельну ділянку площею 0,26 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 надано ОСОБА_2 .

Рішенням Фурсівської сільської ради від 20 грудня 2004 року земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд передано безоплатно у власність ОСОБА_2 .

На момент прийняття зазначених рішень за адресою АДРЕСА_2 , землекористувачі згідно даних сільської ради не обліковувались, тобто земельна ділянка за вказаною адресою була вільна. Крім того, громадянину ОСОБА_1 виділена земельна ділянка розміром 0,12 га за адресою Підгірна, б/н . Згідно таких даних не можливо встановити, що земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладаються одна на одну.

А відтак, рішення Фурівської сільської ради від 20 грудня 2004 року та від 27 червня 2001 року, якими передано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 не порушують права осіб щодо володіння, користування чи розпорядження земельними ділянками, та не підлягають скасуванню ( а. с. 196-198 том 1 ).

Дана цивільна справа знаходилася на розгляді в різних складах суду, а також перебувала на розгляді в касаційній інстанції.

Розпорядженням № 821 від 30 жовтня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справу у зв`язку із закінченням повноважень в межах п`ятирічного терміну у судді Цуранова А.Ю. ( а. с. 229 том 1 ).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючим суддею Орєхова О.І. ( а. с. 230 том 1 ).

Ухвалою судді від 05 листопада 2018 року постановлено прийняти до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання ( а. с. 231-232 том 1 ).

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року по даній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу ( а. с. 27-30 том 2 ).

Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року провадження у вищевказаній справі було поновлено ( а. с. 37-38 том 2 ).

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 110-111 том 2 ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кочин С.С. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Наголосив на тому, що земельна ділянка була надана позивачу для будівництва, позивач до теперішнього часу нічого не побудував, а тому у відповідності до ст. 27 ЗК України в редакції, що діяло на час правовідносин, право позивача на користування земельною ділянкою припинилося. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності.

Відповідач Фурсівська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, направляючи до суду відзив на позовну заяву позивача, просили судовий розгляд провести за відсутності відповідача Фурсівської сільської ради ( а. с. 198 том 1 ).

Третя особа управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 а. с. 5 том 1).

Того ж дня, згідно з актом про відведення земельної ділянки під забудову, земельною комісією Фурсівської сільської ради внесено вказану вище земельну ділянку площею 0, 12 га в натуру (а. с. 6 том 1).

24 жовтня 1997 року ОСОБА_1 звернувся до Фурсівської сільської ради із заявою про передачу йому в особисту приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_2 , якою він користується з 18 травня 1995 року (а. с. 7 том 1).

Рішенням Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2011 року № 04-75 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с . АДРЕСА_2 (а. с. 9 том 1).

Як вбачається з листа Фурсівської сільської ради від 16 грудня 2015 року № 678/02-14, згідно архівних даних сільської ради станом на 2000 рік ОСОБА_1 , як користувач земельної ділянки по АДРЕСА_2 та платник податку не обліковується. Разом з тим, ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,26 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року. На підставі рішення Фурсівської сільської ради від 24 грудня 2004 року ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,26 га та отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА №300283 (а. с. 10 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фурсівської сільської ради від 27 червня 2001 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12 том 1).

15 грудня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до Фурсівської сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 11 том 1).

Рішенням Фурсівської сільської ради від 20 грудня 2004 року передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,26 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 13 том 1 ).

На підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_2 . 01 лютого 2005 року отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,25 га, серії ЯА №300283 (а. с. 14 том 1).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 вважає, вищевказані рішення Фурсівської сільської ради та державний акт, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 незаконними та такими, що мають бути визнанні недійсними, так як порушують цивільні права позивача, право на користування земельною ділянкою та права на її приватизацію. Крім того, земельна ділянка відповідача накладається на його земельну ділянку.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

По справі встановлено, що рішенням Фурсівської сільської ради від 18 травня 1995 року ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Того ж дня, згідно з актом про відведення земельної ділянки під забудову, земельною комісією Фурсівської сільської ради внесено вказану вище земельну ділянку площею 0, 12 га в натурі.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 у встановленому ЗК України 1990 року порядку одержав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 і таких доказів позивач не надав суду під час розгляду даної цивільної справи.

Тобто, позивачем не надано доказів того, що він є законним землекористувачем земельної ділянки площею 0,12 га, за рахунок якої, на його думку, ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,26 га.

Крім того, в статті 27 ЗК України 1990 року (який був чинним на час надання позивачу в постійне користування земельної ділянки ) зазначалося, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб.

Отже, земельна ділянка була надана позивачу ОСОБА_1 саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні встановлено та не спростовано самим позивачем, а навпаки підтверджено, що після отримання вищевказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивачем не була вказана земельна ділянка використана за призначенням, будівництво на вказаній земельній ділянці не відбулося і по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.15, ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України 2001 року у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст.152 ЗК України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України 2001 року та роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень ЦК України та ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Отже, з боку позивача не було надано належних та допустимих доказів того, що він є законним землекористувачем спірної земельної ділянки, та виходячи з положень статті 12 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем не доведено порушення його цивільних прав внаслідок прийняття Фурсівською сільською радою оспорюваних рішень від 27 червня 2001 року та від 24 грудня 2004 року про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,26 га, а також внаслідок отримання відповідачем державного акту на право власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, з боку позивача не було доведено в судовому засіданні, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 накладається на його земельну ділянку.

Призначаючи по даній справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, де на вирішення експертам були поставлені наступні питання: чи накладається земельна ділянка площею 0,12 га надана позивачеві ОСОБА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 на земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 площею 0,2605 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:022:0011, що знаходиться по АДРЕСА_2 та якщо є накладення між собою вищевказаних земельних ділянок, то яка його площа, вказана експертиза не була проведена, а матеріали справи повернені до суду, так як в клопотанні експерта вимагалося надати належним чином завірену ( прошиту, пронумеровану і завірену підписом та печаткою розробника або державного органу із земельних ресурсів ) з каталогом координат поворотних точок ( в повному об`ємі із семизначних цифр до коми ( СК 63 або УСК 2000 ) цієї документації та надати каталог координат поворотних точок ( в повному об`ємі із семизначних цифр до коми ( СК 63 або УСК 2000 ) меж земельної ділянки з к/н :02:022:0011, які були визначені документацією із землеустрою на підставі якої виготовлений Державний акт ( а. с. 33 том 2 ).

Зазначені документи не були надані позивачем, а також про витребування вказаних документів з боку позивача клопотань не надходило, як і не надходило клопотань про проведення повторної експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надання позивачем в якості доказу висновок спеціаліста ( а. с. 72-77 том 2 ), в якому останній зазначає, що на ділянку ОСОБА_1 , площею 0,12 га накладається ділянка ОСОБА_2 , кадастровий номер :02:022:0011, площею 0,25 га - площа накладання складає 0,1053 га, іншу частину земельної ділянки ОСОБА_1 займають землі Фурсівської сільської ради у розмірі 0,0147 га, суд надає критичної оцінки, так як позивач на підготовчому засіданні в порушенні статті 197 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про залучення спеціаліста у даній справі.

Крім того, вказаний спеціаліст при наданні висновку не був попереджений про кримінальну відповідальність.

З клопотанням про виклик до суду вказаного спеціаліста та з`ясування обставин щодо надання даного висновку, позивач не звертався.

До того ж, спеціаліст ОСОБА_4 , який надав висновок, судом не був призначений.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Також, з наявних в матеріалах справи рішень Фурсівської сільської ради від 2011 року та 2015 року, якими було надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , не зазначено будинку, що унеможливлює ідентифікувати та встановити, що саме земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку позивача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так як, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті, не підлягає застосуванню строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені останнім при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 27 ЗК України ( в редакції 1990 року ), ст. ст. 152, 155 ЗК України ( в редакції 2001 року ), ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 74, 76-83, 89, 109, 133, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської про визнання недійсними пунктів рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Фурсівська сільська рада ( адреса місцезнаходження: 09150, Київська область, Білоцерківський район, с. Трушки, вул. Радянська, буд. 48 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 );

Третя особа: Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області ( адреска місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Л. Курбаса, буд. 3 ).

Повне судове рішення складено 27 вересня 2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов