ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2417/19 Справа № 176/2417/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк"

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", яке згідно затвердженої 25.04.2018 року нової редакції Статуту, змінило найменування банку на Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - АТ "Акцент-Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 26.01.2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ANЕ7СС9FY50002 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", тарифами складає між ним і банком кредитно - заставний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 19.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 228 570,73 грн., яка складається із: 6 754,32 грн. - заборгованість за кредитом; 13,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 000,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 188 442,31 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 10 860,51 грн. - штраф (процентна складова), яку відповідач добровільно не погашає.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № ANЕ7СС9FY50002 від 26.01.2011 року в розмірі 228 570,73 грн. та судовий збір в розмірі 3 428,56 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № ANЕ7СС9FY50002 від 26.01.2011 року в розмірі 6 767,91 грн., з яких: 6754,32 грн. - заборгованість за кредитом; 13,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ "Акцент-Банк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 26.01.2011 року між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ANЕ7СС9FY50002 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50 000,00 грн. на строк 36 місяців з 26.01.2011 року по 25.01.2014 року включно на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,12 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 500 грн. і щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 000,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг строки (а.с.8).

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 26 по 30 число кожного місяця , позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 2 391,50 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно Умов.

Однак, зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 19.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 228 570,73 грн., яка складається із: 6 754,32 грн. - заборгованість за кредитом; 13,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 000,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 188 442,31 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 10 860,51 грн. - штраф (процентна складова) /а.с.5-7/.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 767,91 грн., суд першої інстанції виходив з того, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов'язання повернуті такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Крім того, суд прийшов до висновку, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача та доказів того, що саме з ними він був ознайомлений, підписуючи заяву позичальника, то вимога про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення нарахованої комісії, суд виходив з того, що відповідач не був ознайомлений з його обов'язком сплачувати комісію.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кредитний договір складається з Заяви позичальника № ANЕ7СС9FY50002 від 26.01.2011 року та Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до Заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані йому у письмовій формі.

Заявою відповідача також підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ "Акцент-Банк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи (а.с. 173-179), не заперечувалися самим відповідачем, про що він зазначив у відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні.

Таким чином, колегією встановлено, що АТ "Акцент-Банк" свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій юрмі згоди з усіх істотних умов договору.

Зі змісту Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг".

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином.

При підписанні позичальником Заяви він вказав, що ознайомлений та згодний з Умовами та правилами, а також тарифами Банку.

Банком було виконано умови кредитного договору належним чином, а саме надано позичальнику строковий кредит в розмірі 50 000,00 грн.

Позичальник також виконав умови договору в частині отримання кредитних коштів та діями направленими на часткове погашення кредиту в період з 28.02.2011 року по 27.02.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Спірний кредитний договір повністю відповідає вимогам частини 2 статті 208, частин 1,2 статті 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до частини 2 статті 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком.

Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідач згідно Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 19.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 228 570,73 грн., яка складається із: 6 754,32 грн. - заборгованість за кредитом; 13,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 22 000,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 188 442,31 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 10 860,51 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини 1 статей 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання та частиною 2 статті 615 ЦК України встановлено, що відповідач не може бути звільнений від відповідальності за порушення зобов'язання у разі односторонньої відмови від них.

Колегією суддів встановлено, що на теперішній час відповідач не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, яка утворилась станом на 19.09.2016 року, що є порушенням умов договору.

Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий строком по 25.01.2014 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Враховуючи норми ст. 1048 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року № 6-249цс15).

Оскільки, строк кредитування за вказаним кредитним договором сплив - 25.01.2014 року, згідно розрахунку заборгованості нараховані проценти станом на зазначену дату складають - 2,12 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання (частина перша ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаногозобов"язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (якштрафу,такі пені) застосовується позовна давність в один Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення пені може бути додатковою як до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилось зі спливом строку кредитування, то необгрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої пені за межами строку кредитування.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання.

Так, Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме пеня за прострочення оплати.

З матеріалів справи вбачається, строк повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором - 25.01.2014 року, останній платіж відповідачем здійснено 27.02.2014 року, а із зазначеними позовними вимогами до суду АТ "Акцент-Банк" звернулося у жовтні 2016 року.

Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, а АТ "Акцент-Банк" зволікав зі зверненням до суду з позовом, тобто своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, яку нараховано у розмірі - 188 442,31 грн. 48 коп., з урахуванням вищевикладеного, колегія вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі - 338,73 грн., тобто у межах строку кредитування.

Щодо стягнення нарахованої комісії, колегія суддів приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, а також Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 року у справі № 331/5318/16.

Таким чином, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Отже, положеннями законодавства не передбачено нарахування такої комісії, тому в силу закону є нікчемними, тому визнання їх недійсними в судовому порядку не вимагається.

Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 3 445,00 грн. (1378 + 2067 = 3445).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року - скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № ANЕ7СС9FY50002 від 26 січня 2011 року станом на 19 вересня 2016 року в розмірі 7 095,17 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 6 754,32 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 2,12 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 338,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 445,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко