Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/2007/15-ц

провадження № 61-28752 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня

2017 року у складі судді Войтенко Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , в якому просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1 , встановити порядок користування квартирою та зобов`язати відповідачів припинити дії, які порушують його право користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником 1/4 частини вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна

з прилюдних торгів від 23 січня 2015 року. Вказував, що має бажання проживати у квартирі, однак відповідачі не дають такої можливості, чим порушують його право користування квартирою. Вважав, що встановлюючи порядок користування квартирою, суд повинен виділити йому у користування кімнату площею 11,4 кв. м.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право бути вселеним до спірної квартири, оскільки, будучи співвласником вказаної квартири, позбавлений права користування нею через перешкоди з боку відповідачів.

Разом з тим, порядок користування житловим приміщенням, запропонований позивачем, порушував би права інших співвласників. Рішенням суду про вселення ОСОБА_1 до квартири відновлювалося його порушене право, відтак, в іншій частині позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що наявність спору щодо прилюдних торгів та необхідність зупинення провадження у справі не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки відповідачами вже оскаржувалися дії державного виконавця щодо проведення публічних торгів. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року, яким відмовлено у задоволенні такого позову, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2013 року. Отже, рішення районного суду набрало законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 759/2007/15-ц із Святошинського районного суду м. Києва, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року відмовлено.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано наявність підстав для зупинення провадження в указаній справі, оскільки в іншому суді перебувала на розгляді справа за позовом

ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними, припинення права власності на нерухоме майно та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вказує, що відповідачами не могли створюватися перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, так як той до квартири жодного разу не приходив, до відповідачів з приводу спільного користування квартирою не звертався, місце проживання за вказаною адресою не зареєстрував, а від участі в утриманні квартири ухилявся.

Відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції, не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Положеннями статті 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Здійснення права спільної часткової власності регламентовано статтею 358 ЦК України.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , у рівних частках

на підставі свідоцтва про право власності від 11 березня 1998 року

( а. с. 28, т. 1).

ОСОБА_1 є власником 1/4 частини вказаної квартири, яка раніше належала ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 23 січня 2015 року (а. с. 31, т. 1).

Системний аналіз наведених норм права та встановлені судами обставини дають підстави вважати, що суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1

у частині вимог про вселення у спірну квартиру, тобто, співвласнику усунено перешкоди у користуванні власністю.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника про наявність підстав для зупинення провадження в указаній справі, оскільки такі вже були предметом розгляду у судах попередніх інстанцій та мотивовано відхилені

(а. с. 201-203, т. 1).

При цьому згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України 2004 року рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зокрема й щодо відсутності перешкод у користуванні квартирою для ОСОБА_1 з боку відповідачів, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи вже були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова