Номер провадження: 22-з/813/36/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
21.02.2019 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.
ОСОБА_2 зазначає, що ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції не вирішив питання стосовно судових витрат.
Заявник зазначає, що при подачі апеляційної скарги на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.01.2018 року, ним було сплачено судовий збір у розмірі 1725 грн., які, на його думку, мають бути стягненні з ОСОБА_1 на його користь.
На підставі ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Необхідності у виклику сторін щодо вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, колегія суддів не вбачає.
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
25 січня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В частині визнання об"єкту незавершеного будівництва, розташованого за вказаною адресою, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину вказаного об"єкту незавершеного будівництва залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 820 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні даного позову.
При поданні апеляційної скарги, ОСОБА_2 сплатив судовий збір на загальну суму 1725 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій а.с.01, 37, том 2.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 18.09.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано об'єкт незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 270,50 кв.м. спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визначено за ОСОБА_1 право на 1/2 частину об'єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 270,50 кв. м.

Визначено за ОСОБА_2 право на 1/2 частину об'єкту незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 270,50 кв. м.

Визначено за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,100 га.

Визначено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,100 га.

В решті вимог - відмовлено.

Відповідно до ч.13, 1-3 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково, в частині скасування рішення першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, сплачені ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 50% сплаченого ним судового збору.

При цьому, ухвалююче нове судове рішення, суд апеляційної інстанції визнав за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,100 га. (яке просив скасувати ОСОБА_2), проте з інших підстав.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково, а саме в частині скасування рішення першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, сплачені ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 50% сплаченого ним судового збору.

Між тим, суд апеляційної інстанції пояснює наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов'язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов'язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв'язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством. Суд звертає увагу на те, що з початку січня 2019 року по 21.02.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 420 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Тому, дана додаткова постанова суду ухвалена 21.02.2019 року.

Керуючись ст.ст.133, 141, 270 ч.1 п.3 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50% понесених ним судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 862,50 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2019 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова