Справа № 462/5854/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/864/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4, визнати за нею право власності на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4, виплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона та відповідач - ОСОБА_2, є співвласниками квартири АДРЕСА_4, частки яких відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є наступними: ОСОБА_3 - 11/12 частки квартири; ОСОБА_2 1/12 частки квартири.

Відповідач - ОСОБА_2, набула право власності на 1/12 спірної квартири у порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г., після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спірна квартира постійного використовується виключно позивачем для власного проживання та проживання членів її сім'ї, яким є чоловік ОСОБА_8 і двоє дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_3

Всі витрати, пов'язані з утриманням спірної квартири, здійснюється позивачем.

Іншого житла у позивача та членів її сім'ї не має.

ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 не проживала, витрати на її утримання не несла.

Вказана квартира не складає жодного інтересу для відповідача щодо її використання за цільовим призначенням, оскільки відповідач є власником окремої однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м. Від вирішення питання про відчуження належної їй частки квартири на користь позивача, тобто врегулювання спору у позасудовому порядку, відповідачка відмовляється, у зв'язку із чим, позивачка звернулась до суду із позовом, який просить задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року позов задоволено.

Вирішено припинити право власності ОСОБА_2 на 1/12 частки квартири № АДРЕСА_4.

Вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4

Вирішено виплатити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 за рахунок ОСОБА_3 з рахунку для внесення судового депозиту 60967 гривень.

Вирішено судові витрати у справі покладено на відповіла та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 17862 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривень 50 коп., в тому числі 640,00 грн. сплаченого судового збору, 8000,00 грн. сплачених витрат, пов'язаних із проведення експертизи ти 9222, 50 грн. сплачених витрат на надання правничої допомоги.

Вирішено зарахувати суму судових витрат у розмірі 17862 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві)гривень 50 коп., які підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, в рахунок грошової компенсації за належну ОСОБА_2 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 сплачену ОСОБА_3 на рахунок судового депозиту.

Вирішено сплатити з рахунку судового депозиту за наступними реквізитами: отримувач -Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області, депозитний рахунок №0757, банк отримувача - Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) 43104 (сорок три тисячі сто чотири) гривні 50 коп. в рахунок грошової компенсації за належну 1/12 (одну дванадцяту) частку в квартирі АДРЕСА_4.

Вирішено повернути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) з рахунку для внесення судового депозиту за наступними реквізитами: отримувач - Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області, депозитний рахунок №0757, банк отримувача - Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, , 17862 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривень 50 коп. в рахунок судових витрат у справі.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення суду в частині визнання способу розподілу стягнення судових витрат незаконним, та таким ким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що вказана сума судових витрат у розмірі 17 862,5 грн. не є належним чином обґрунтованою в розумінні статті 141 ЦПК України.

Зазначає, що за ініціативою позивача було проведено інше експертне дослідження 15 березня 2018 та складено відповідний висновок, у відповідності з яким визначено вартість 1/12 частки квартири в розмірі 60967 грн. і лише тоді вказана сума була внесена на судовий депозит, про що свідчить відповідна квитанція від 15 березня 2018.

Також вважає, що судом не надано будь - якої оцінки вказаним фактам та в судовому рішенні не визначено, з яких підстав судом до уваги взято вартість 1/12 частки квартири згідно висновку експерта від 15 березня 2018, хоча будь-якої заяви про зміну підстав позову, а також уточнення позовних вимог відповідач не отримував.

Просить рішення Залізничного районного суду від 15 травня 2018 року скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

12 вересня 2018 року від ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Звертає увагу, що позовна заява ОСОБА_3 подана 11 грудня 2017 року, в період дії ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, першою заявою по суті справи для позивача з 15 грудня 2017 року була відповідь на відзив, яка подана 16 березня 2018 року, у якій зазначено попередній (ореєнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 19 682,50 грн., долучено ряд доказів, в тому числі і попередній розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 11042,50 грн.

Стверджує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення відповідач був належним чином ознайомлений з складом та розміром судових витрат, які поніс і очікує понести позивач у зв»язку з розглядом справи. Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною, у зв»язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року без змін.

Судові витрати просить покласти на відповідача, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, на підтримання апеляційної скарги та пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням в цій частині нового рішення по справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд виходив з тих обставин, що частка відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі АДРЕСА_4 складає 1/12 та є незначною, виділ частки відповідача у розмірі 5,07 кв.м в натурі та поділ квартири відповідно до часток сторін не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», спільне володіння і користування нею є неможливим, існують підстави для припинення права власності відповідача на його частку у праві власності у спірному майні з виплатою йому компенсації вартості цієї частки в розмірі 60967 грн. З такими висновками суду колегія суддів погоджується, проте не погоджується з висновком щодо здійснено судом розподілу судових витрат.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова є обов'язковою.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності позивачу і відповідачу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідка №104499088 від 21 листопада 2017 року) є наступними: ОСОБА_3 - 11/12 частки квартири; ОСОБА_2 1/12 частки квартири.

Відповідач - ОСОБА_2, набула право власності на 1/12 спірної квартири у порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г., після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Статтею 360 ЦК України також встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до технічних характеристик, квартира АДРЕСА_4 знаходиться у багатоквартирному будинку, складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальна площа квартири складає 60,8 кв.м, житлова - 44 кв.м. /а.с. 14/.

Враховуючи технічні характеристики спірної квартири, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що частка відповідача у спірній квартирі, яка складає 1/12 квартири, становить 5.07 кв.м загальної площі та, відповідно 3,67 кв.м житлової площі.

За таких обставин, враховуючи розташування і технічні характеристики спірної квартири та незначної частки відповідача у ній (5,07 кв.м), колегія суддів погоджуючи з висновком суду першої інстанції, вважає, що виділ частки відповідача та поділ спірної квартири на окремі житлові приміщення з власним входом та допоміжними приміщеннями між співвласниками з врахуванням їх часток є неможливим.

Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Постановою Верховного суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, яка прийнята за результатами перегляду судових рішень в порядку п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦК України, зроблено правовий висновок, відповідно до якого для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам власника та членам його сім»ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-81кс11 (№ в ЄДРСРУ 21355285), від 15 травня 2013 року по справі № 6-37цс13 (№ в ЄДРСРУ 31701323) та від 02 липня 2014 року по справі № 6-68цс14 (№ в ЄДРСРУ 39783878).

Окрім цього, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відтак, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ці обставини є визначальними при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року та від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37 цс 13).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, Р. № 1670, 18 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., є власником квартири АДРЕСА_4

У відповідності до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», квартирою визнається сукупність житлових та допоміжних приміщень, які мають окремий вихід на сходову клітку, коридор або у двір. Виділ частки у натурі із майна - це поділ одного об'єкта на два самостійні об'єкти нерухомого майна з наданням кожному об'єкту поштової адреси. При виділі, кожний із співвласників отримує відокремлене приміщення з власним входом та допоміжними приміщеннями.

З врахуванням того, що частка відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі АДРЕСА_4 складає 1/12 та є незначною, виділ частки відповідача у розмірі 5,07 кв.м в натурі та поділ квартири відповідно до часток сторін не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», спільне володіння і користування нею є неможливим, існують підстави для припинення права власності відповідача на його частку у праві власності у спірному майні з виплатою йому компенсації вартості цієї частки.

За результатами проведення інженерно-технічного дослідження 15 березня 2018 року складено висновок експерта №06/03-18я, яким встановлено: Дійсна вартість 1/12 частки квартири АДРЕСА_4 станом на час проведення експертизи становить 60 967,00 грн. (шістдесят тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн.); Реальний розподіл квартири АДРЕСА_4 між співвласниками у відповідності до їх ідеальних частин технічно неможливий.

Для забезпечення виконання вказаної вимоги ст.365 ЦК України, підтвердження заявлених позовних вимог і визначення вартості частки відповідача у спірному майні, позивачем долучено до матеріалів справи звіт про оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_4, який складено станом на 08 грудня 2017 року суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ «Термін ЛТД», який здійснює свою діяльність у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року № 2658-111.

Відповідно до вказаного Звіту про оцінку, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_4, станом на 08.12.2017 року становила 767300,00 грн., а частка відповідача - 1/12, що складає 5,07 кв.м загальної площі квартири, становила 63941,67 грн.

Слід зазначити, що експертний висновок №06/03-18я, складений судовим експертом ОСОБА_12 13 березня 2018 року є більш повним, обгрунтованим та актуальним в часі, а ніж звіт про оцінку спірної квартири, № 2476282_08122017_081217-002 складений ТзОВ «ТЕРМІН ЛТД» в 2017 році, в зв»язку з чим судом вірно взято до уваги саме експертний висновок №06/03-18я, складений судовим експертом ОСОБА_12 13 березня 2018 року.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється. Процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок суду вартість частки відповідачки ОСОБА_2 у розмірі 60 967,00 грн. /шістдесят тисяч дев'ятсот шістдесят сім/, що підтверджується квитанцією № 38 від 15.03.2018 року, відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна.

Беручи до уваги наведене та те, що частка ОСОБА_2 у спірній квартирі є незначною порівняно з часткою ОСОБА_3 і не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною і варіантів її реального розподілу немає; спільне володіння і користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 як співвласника, оскільки вона постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_3, вимоги позивачки про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 підлягає задоволенню. На згадані обставини суд першої інстанції вірно звернув увагу, в зв»язку з чим прийшов до вірного висновку, та ухвалив цій частині законне та обгрунтоване рішення.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

14 травня 2018 року представник позивача, ОСОБА_4 подала клопотання з проханням задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання за позивачем права власності і стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 17 862,50 грн.

15 травня 2018 року від відповідача надійшла заява у якій вона просить позов ОСОБА_3 до неї (відповідача) про припинення права власності на частку у спільному майні - задовольнити.

Згідно представлених суду доказів, а саме акту № 29/12/17.01 про надання правової допомоги від 07 травня 2018 року, укладеного між адвокатським бюро «Галина Бідула та Партнери» та ОСОБА_3, вартість наданої правової допомоги становить 8330 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів враховуючи предмет спору з урахуванням ціни позову, факт відповідача про визнання позову, вважає, що судові витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 8000 грн. слід розділити порівну, оскільки таке здійснене в інтересах обох сторін, і без його проведення припинення права власності ОСОБА_2 на 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3 було б неможливим.

Частина 5 ст. 137 ЦПК України ж статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, яке відповідачем не було заявлено, в той же час колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу з врахування ціни позову є неспівмірними та несправедливими, в зв»язку з чим такі витрати підлягають зменшенню з 9222,50 грн. до 3000 грн., оскільки розмір таких витрат буде розумним і справедливим відносно відповідача та її майнового стану, ціни позову, факту визнання нею позову.

В решті рішення, колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ст.374 ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7640 грн., в тому числі 640 грн. сплаченого судового збору, 3000 грн. витрат за надання правової допомоги та 4000 грн. за проведення експертного дослідження

Зарахувати суму судових витрат у розмірі 7640 (сім тисяч шістсот сорок) гривень, які підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, в рахунок грошової компенсації за належну ОСОБА_2 1/12 частки в квартирі АДРЕСА_4 сплачену ОСОБА_3 на рахунок судового депозиту.

Сплатити з рахунку судового депозиту за наступними реквізитами: отримувач -Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області, депозитний рахунок №0757, банк отримувача - Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, , на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) 53327 (п»ятдесят три тисячі триста двадцять сім) гривні в рахунок грошової компенсації за належну 1/12 (одну дванадцяту) частку в квартирі АДРЕСА_4.

Повернути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) з рахунку для внесення судового депозиту за наступними реквізитами: отримувач - Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області, депозитний рахунок №0757, банк отримувача - Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, , 7640 сім тисяч шістсот сорок) гривень в рахунок судових витрат у справі.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.