Справа №266/2633/17
Провадження№ 4-с/266/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Дяченко Д.О., за участі секретаря судового засідання Сологуб Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполя скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просив поновити строк подачи даної заяви, у звязку із отриманням оскаржуваної постанови від 05.10.2018 року лише 27.102018 року; визнати незаконним повідомлення державного виконавця від 05.10.2018 року; визнати незаконним дії державного виконавця по поверненню виконавчого листа; зобовязати державного виконавця скасувати повідомлення від 05.10.2018 року та прийняти виконавчий лист суду до виконання; стягнути з виконавчої служби на його користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень у відповідності до ст. 16 ЦК України, а розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

В судове засідання стягувач та державний виконавець не зявились, при цьому про час та дату розгляду скарги були повідомлені належним чином.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просив розгляд скарги проводити без його участі.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за відсутності стягувача та державного виконавця, що буде відповідати положенням ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що повідомленням Приморського ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 05.10.2018 року, з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий лист № 266/2633/17, виданий 18 жовтня 2017 року Приморським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу 170880,00 гривень було повернуто ОСОБА_1 без прийняття до виконання та розяснено порядок оскарження зазначеного повідомлення. (а.с.4)

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що копію повідомлення ним отримано лише 27.10.2018 року.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Вирішуючи питання про поновлення строку на подання скарги, суд виходить з того, що законодавство не містить перелік поважних причин, а тому в кожному конкретному випадку суд з'ясовує таку поважність в залежності від обставин справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так в своїй уточненій заява до скарги стягувач ОСОБА_1 просив суд витребувати докази щодо отримання ним рекомендованого листа лише 27.10.2018 року з Приморського ВДВС та з поштового відділення.

Судом двічі спрямовувалися запити, як до Приморського ВДВС м. Маріуполя, так і до Відділення поштового звязку № 87525 ПАТ "Укрпошта", з метою витребування доказів отримання ОСОБА_1 листа в строк зазначений ним у скарзі, проте відповіді на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у звязку із ненаданням таких доказів, суд приходить до висновку про встановлення отримання стягувачем ОСОБА_1 рекомендованого листа 27.10.2018 року, тобто пропущений заявником строк підлягає поновленню.

Повідомленням старшого державного виконавця Приморського ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_3 від 05.10.2018 року стягувачу повернуто без прийняття до виконання виконавчий лист № 266/2633/17 на підставі п. 6 ч. 4ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки заява про відкриття виконавчого провадження не відповідає вимогам ст.ст.4,26 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Так, у справі «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року) (далі справа Іванов), ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі Іванов. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов'язково покладатиметься на національні органи влади.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що повертаючи виконавчий лист № 266/2633/17 стягувачу ОСОБА_1 державний виконавець формально зазначив причину такого повернення, належним чином не обґрунтувавши повідомлення та не конкретизувавши у звязку із чим заява не відповідає вимогам, а тому суд вважає дії державного виконавця та повідомлення неправомірними.

Відповідно до ч.2 ст. 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, суд приходить до висновку про зобовязання державного виконавця усунути порушення, поновивши порушене право заявника.

Стосовно стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень, то суд вважає за необхідне зазначити, що скаржником ОСОБА_1 не правильно обраний спосіб захисту свого порушеного права в розумінні ст. 447 ЦПК України.

Тобто, у разі наявності підстав особа може звернутися до суду із відповідним позовом в порядку визначеному ЦПК України, а тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.81,84,449,450 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення із скаргою про визнання незаконними дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Визнати дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого листа № 266/2633/17 - неправомірними.

Визнати повідомлення старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 від 05.10.2018 року щодо повернення виконавчого листа № 266/2633/17 - неправомірним.

Зобовязати старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 скасувати повідомлення щодо повернення виконавчого листа № 266/2633/17 та розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 266/2633/17.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д`яченко Д. О.