Справа № 704/2-112/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів: Куштан Б.П., Джуга С.Д.

секретаря Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Воловецького районного суду від 15 листопада 2018 року у справі №2-112/11 (Головуючий: Вотьканич В.А.),

встановила:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохана П.І., в якій просив зобов'язати приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна.

Скарга мотивована тим, що 24.09.2018 року заявник отримав постанову приватного виконавця Кохана П.І., серії ВП № 57155393 від 06.09.2018 р., якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-112/11 від 24.05.2011 р., виданого Воловецьким районним судом Закарпатської області 10.06.2011 р., про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 р. в сумі 107 877 грн. 50 коп. та судових витрат розміром 1198 грн. 88 коп.

Посилаючись на те, що вказаний виконавчий лист був виданий Воловецьким районним судом Закарпатської області 10.06.2011 р., а заява про примусове виконання рішення суду була подана 30.08..2018 р., заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження суперечить вимогам п.1 ч.1 ст.26 закону «Про виконавче провадження», за яким приватний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання. Із цих підстав заявник просив зобов'язати приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно боржника: серії ВП № 571553934 від 06.09.2018 р. та серії ВП № 571553934 від 06.09.2018 р.

УхвалоюВоловецького районного суду від 16 листопада 2018 року в задоволенні карги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм процесуального права.

Сторони в судове засідання учасники справи не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, а відтак апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності у відповідності до приписів ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається за матеріалів справи, рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 р. в сумі 107 877 грн. 50 коп. та судових витрат розміром 1198 грн. 88 коп., а всього - 109 198 грн. 38 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.66).

На підставі даного рішення Воловецьким районним судом видано відповідний виконавчий лист (а.с.3), який ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред'явлено до виконання.

Постановою ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 12.03.2012 р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.65).

На підставі постанови ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 17.08.2012 р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві через те, що стягувач не здійснив авансування на організацію та проведення виконавчих дій (а.с.64).

Постановою ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 07.12.2012р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.63).

На підставі постанови ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 27.05.2013р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві через те, що стягувач не здійснив авансування на організацію та проведення виконавчих дій (а.с.62).

Постановою ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 27.02.2014 р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.61).

На підставі постанови ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 23.09.2014р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві через те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ встановлена заборона звернення стягнення на майно, яка є підставою для повернення виконавчого документа згідно з п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент ухвалення постанови (а.с.60).

Постановою ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 07.07.2015р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.59 на звороті).

На підставі постанови ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 10.12.2015р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві через те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ встановлена заборона звернення стягнення на майно, яка є підставою для повернення виконавчого документа згідно з п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент ухвалення постанови (а.с.58, 59).

Постановою ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 29.02.2016р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.57, 58).

На підставі постанови ВДВС Свалявського РУЮ у Закарпатській області від 22.06.2016р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві через те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ встановлена заборона звернення стягнення на майно, яка є підставою для повернення виконавчого документа згідно з п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент ухвалення постанови (а.с.57).

Оскаржуваною наразі постановою приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. від 06.09.2018р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.4).

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. від 06.09.2018р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.6).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з її безпідставності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно з ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» однією із засад здійснення виконавчого провадження є обов'язковість виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.12 закону «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 05.10.2016 р.) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У відповідності до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч 4 ст. 12 строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред'явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено положення про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Оскільки в даному випадку остання постанова про повернення виконавчого документу, яка є чинною та не скасованою, датована 22.06.2016р., то саме з цього моменту почав спливати трирічний строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання після переривання строку. А отже посилання ОСОБА_1 на пропуск стягувачем строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є безпідставним.

З приводу твердження апелянта про невідповідність постанови про відкриття виконавчого провадження змісту виконавчого листа колегія суддів зазначає наступне.

Так, у виконавчому листі, який відповідає змісту резолютивної частини рішення суду, вказано: 1) стягнути солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008р. в сумі 107 877 грн. 50 коп. та судових витрат розміром 1198 грн. 88 коп., а всього - 109 198 грн. 38 коп.; 2) звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Тобто виконавчим листом передбачено вчинення двох різних дій: солідарне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження лише в частині виконання вимоги про солідарне стягнення заборгованості, і в цій частині постанова повністю відповідає змісту рішення суду та виконавчого листа.

Колегія суддів констатує, що не зазначення у оскаржувані постанові другої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки пов'язане з встановленням ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки. Протягом дій цього Закону рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути виконане, а відтак не має доцільності й відкривати виконавче провадження в цій частині. Натомість жодних перешкод для виконання рішення в частині солярного стягнення боргу немає.

Зважаючи на викладене та враховуючи принцип обов'язковості виконання судового рішення, апеляційний суд констатує, що саме по собі не зазначення у оскаржувані постанові про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про незаконність такої постанови та не може бути підставою для її скасування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду першої інстанції, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Воловецького районного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: