ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 577/1212/18

Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/331/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач

- ОСОБА_2,

відповідачі:

- ОСОБА_3,

- Красненська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Красненської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про встановлення факту роздільного проживання з дружиною, фактичного припинення шлюбних відносин з нею, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції - місто Бахмач,

дата складання повного тексту рішення -14.12.2018,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3, Красненської сільської ради із позовною заявою, в якій просив встановити факт роздільного проживання з дружиною ОСОБА_4 і фактичного припинення шлюбних відносин з нею з 1986 по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також встановити факт його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 1986 по 2003.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_2 зазначав, що він з 27.09.1956 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Проте у 1986 році сім'я фактично розпалась, і він став проживати з ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

В період з 1986 по 2003 він проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, будували будинок, а 08.01.2003 - зареєстрували шлюб в якому перебували до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 Остання за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїй донці ОСОБА_3 Проте він, являючись пенсіонером та інвалідом 1 групи, має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті дружини. Позивач зазначає, що встановлення факту проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю та встановлення перебудови будинку по АДРЕСА_1, необхідно йому для оформлення свідоцтва про право власності на частину домоволодіння за зазначеною вище адресою.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено, встановлено факт роздільного проживання ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_4 та фактичного припинення шлюбних відносин з нею, починаючи з 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, починаючи з 1986 року по 07.01.2003.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що спірне питання повинно розглядатись за нормами ЦПК 1963 року. Зазначений Закон не передбачав можливості встановлення факту роздільного проживання з дружиною та встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Скаржник стверджує, що встановлення заявлених позивачем фактів не породжує правових наслідків, зокрема, право на майно, яке набуто ОСОБА_5 до 01.01.2004. Також відповідач зазначає, що встановлення факту роздільного проживання з першою дружиною не може бути предметом розгляду, оскільки норми Кодексу про шлюб та сім'ю України чітко регулювали питання відносно припинення шлюбних відносин. ОСОБА_3 звертає увагу, що навіть якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, проте один з них або обидва перебувають іншому зареєстрованому шлюбі, їх відносини не є фактичним шлюбом. Враховуючи, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, фактичне його проживання з ОСОБА_5 не породжує факту проживання їх як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 послався на обставини, що викладені в позовній заяві, вказавши на помилковість тверджень скаржника щодо неможливості застосування ст. 74 СК України. Крім того наполягав на тому, що відповідач вкотре намагається позбавити його права на спірний будинок.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції від 05 грудня 2018 року не відповідає.

Розглядаючи справу, та, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що встановлення заявлених фактів надає позивачеві можливість вирішити питання щодо його права власності на майно, набуте спільною працею, та реалізувати спадкові права. Встановити їх іншим шляхом неможливо. Суд дійшов висновку, що з показань свідків, а також пояснень відповідача вбачається, що позивач припинив подружні відносини зі своєю дружиною ОСОБА_4, не розриваючи шлюб, проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1986 по 07.01.2003. В цей час побудував з ОСОБА_5 будинок.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеним висновком суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що з 27.09.1956 ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому - 08.01.2003 - ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що з 1986 року він припинив фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4 та почав проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 до 07.01.2003, а з 08.01.2003 - вже у зареєстрованому шлюбі.

Як вказувалося вище, позивач ОСОБА_2 просив встановити факт роздільного проживання з дружиною ОСОБА_4 і фактичного припинення шлюбних відносин з нею з 1986 по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також встановити факт його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 1986 по 2003.

У вказаний позивачем період діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який припинив свою дію з набранням 01.04.2004 чинності Сімейним кодексом України.

Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, тому до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу.

В зв'язку з наведеним, під час вирішення вимоги про встановлення як факту роздільного проживання подружжя, фактичного припинення шлюбних відносин, так і встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, суду слід враховувати час виникнення таких відносин.

Спірні правовідносини виникали в період з 1986 по ІНФОРМАЦІЯ_1, та з 1986 по 08.01.2003, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України.

Однією з підстав встановлення факту, що має юридичне значення, є те, що такий факт повинен тягнути за собою певні юридичні наслідки.

Позивач, звертаючись з позовом, зазначав, що встановлення факту його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу йому необхідно для оформлення права власності на частину домоволодіння, яке було збудовано за час такого спільного проживання і яке має самовільні будівлі, право на які він буде оформляти після їх узаконення.

До вступу в силу Сімейного кодексу України (01 січня 2004 року) сам по собі факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не тягнув за собою юридичних наслідків. Відповідно до діючих на той час норм цивільного права при вирішенні питання спільного набуття майна кожна із сторін повинна була довести факт внесення коштів у придбання такого майна. З 01 січня 2004 року Сімейним кодексом була передбачена можливість поширення статусу спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За таких обставин, тільки після 01 січня 2004 року встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу пов'язується з виникненням певних юридичних наслідків.

В зв'язку з викладеним, до 01 січня 2004 року відсутні правові норми які б надавали можливість встановити як факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, так і факт роздільного проживання подружжя (припинення шлюбних відносин).

Окрім того, судом встановлено і не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5

Згідно з ст.44 КпШС України шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, а отже факт проживання однією сім'єю не може бути встановлено у випадку, коли чоловік або жінка перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до приписів статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

До 2004 року діяли норми КпШС України, який визнавав тільки шлюб, укладений в державних органах реєстрації актів громадянського стану, тому можливо встановлення факту проживання однією сім'єю та факту роздільного проживання (фактичного припинення шлюбних відносин) лише з 01.01.2004.

Суд першої інстанції вірно послався на дані норми Закону, проте невірно їх розтлумачив, що потягло за собою ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, а також те, що при доказуванні набуття права власності на майно до 01 січня 2004 року чоловіка і жінки, які проживають без реєстрації шлюбу, преюдиційне значення має набуття такого майна внаслідок їх спільної праці, а не сам по собі факт проживання однією сім'єю. Оскільки факт проживання однією сім'єю не тягнув юридичних наслідків, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про встановлення такого факту до 01 січня 2004 року.

Також слід зауважити, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення встановлено факт спільного будівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_5 будинку по АДРЕСА_1, хоча такі позовні вимоги ОСОБА_2 не заявлялись.

В огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд невірно визначився з правовою нормою, що підлягала застосуванню до спірних правовідносин, тому ухвалене в справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є ґрунтовними.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 7 ст.141 ЦПК України ОСОБА_3 належить компенсувати понесені нею судові витрати в сумі 3171,60 грн (а.с.80, 91).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Красненської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про встановлення факту роздільного проживання з дружиною, фактичного припинення шлюбних відносин з нею, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 3171,60 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 14.02.2019.