Справа № 1326/8772/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/2067/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_2 - представника позивачки ОСОБА_3,

ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8,

Харчука В.М. - представника ТОВ «Беркут»,

ОСОБА_10 - представника ОСОБА_11,

Матушека В.В. - представника ТОВ «Біля Універмагу»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_11, апеляційною скаргою ТОВ «Біля Універмагу» та апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» (далі - ТОВ «Ресторан «Беркут»), треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» (далі - ТОВ «Біля Універмагу»), про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги вона уточнила у травні 2016 року.

20 квітня 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_7 та ТОВ «Ресторан «Беркут», треті особи: ОСОБА_3 і ОСОБА_11, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позови мотивовані тим, що договір купівлі-продажу площадки (споруди), площею 1379,3 м2 на АДРЕСА_1, який було укладено 26 лютого 2003 року між ТОВ «Ресторан «Беркут» та ОСОБА_7, є незаконним, оскільки на дату його укладення площадка (споруда) не була передана у володіння ТОВ «Ресторан «Беркут», що підтверджується рішеннями Господарського суду Львівської області, акт приймання-передачі площадки за цим договором не складався, площадка (споруда) була зайнята іншими юридичними особами, майно перебувало в заставі, угода укладена без згоди заставодержателя та дружини ОСОБА_7

Договір підписано неуповноваженою на це особою - співзасновником ОСОБА_6, а згідно з положеннями Статуту товариства представництво товариства перед третіми особами є компетенцією директора.

Відповідно до висновку експерта у договорі купівлі-продажу площадки (споруди) від 26 лютого 2003 року підпис та рукописні записи від імені нотаріуса вчинено пізніше грудня 2004 року. У витягу з протоколу зборів засновників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 26 лютого 2003 року № 4 відтиск печатки ТОВ «Ресторан «Беркут» нанесений не у період, яким датовані документи, а в інший час (жовтень 2003 року - січень-лютий 2004 року).

Щодо пропуску позовної давності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вказували, що позовна давність ними не пропущена, оскільки право звернення до суду за захистом своїх порушених прав у них виникло з часу прийняття судом рішення про визнання недійсною угоди про розірвання договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26 лютого 2003 року, яке набрало законної сили 03 жовтня 2014 року (т.1, а.с. 2-6; т.3, а.с. 65-73, 90-101).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу площадки (споруди) нежитловою площею 1379,3 кв. м на АДРЕСА_1, укладений 26 лютого 2003 року між ТОВ «Ресторан «Беркут» та ОСОБА_7

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно із матеріалами справи, а також відповідними судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення, встановлено, що відчужене за спірним договором майно не перебувало у фактичному володінні продавця; датована 26 лютого 2003 року угода фактично була укладена у 2004 році та підписана від імені ТОВ «Ресторан «Беркут» не уповноваженою на те особою, оскільки на час укладення цього договору частка ОСОБА_6 була фактично відступлена ОСОБА_5, який своєї згоди на укладення договору не давав. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання вказаного договору недійсним. Крім того, суд дійшов висновку про те, що позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору позовна давність пропущена з поважних причин, оскільки про порушення своїх прав їм стало відомо з часу набрання законної сили рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2013 року, яким визнано недійсною угоду про розірвання спірного договору купівлі-продажу (т. 4, а.с. 88-96).

Рішення суду оскаржили ОСОБА_11, ТОВ «Біля Універмагу» та ОСОБА_7.

Згадані апелянти просять оскаржуване ними рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Вважають, що факт приналежності титулу права власності на нерухоме майно, придбане згідно договору купівлі-продажу площадки (споруди) від 26.02.2003 року, неодноразово досліджувалися в рамках судових процесів за участю ТОВ «Ресторан «Беркут», в ході розгляду яких було встановлено, що вище згаданий договір було укладено - з передачею майна покупцю ОСОБА_7

Вважають неправомірним обґрунтування судом першої інстанції висновків оскаржуваного рішення тим, що предмет договору купівлі-продажу від 26.02.2003 року, який оспорюється позивачами, а саме: площадка (споруда) площею 1 379, 3 кв.м., був предметом договорів застави від 05.03.2002 року та від 12.08.2003 року.

Звертають увагу на те, що на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 22.10.2003 року відділом реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради 10.11.2003 року зареєстровано зміни а доповнення до Статуту ТОВ «Ресторан «Беркут», відповідно до яких учасниками згаданого ТОВ є ОСОБА_5 (з часткою в статутному фонді 97,3091 %) та ОСОБА_14 (з часткою в статутному фонді 2,6909 %), а відтак висновок суду про те, що укладенням 26.02.2003 року договору купівлі-продажу було порушено права ОСОБА_5, як засновника ТОВ «Ресторан «Беркут», вважають необґрунтованим та помилковим.

Доводи позивачів про поновлення строку позовної давності вважають надуманими (т. 4, а.с. 106-117, 139-150, 207-218).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2017 року (яким оскаржуване рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року було скасовано з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог) скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.5, а.с. 166-173).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг та заперечення цих доводів зі сторони позивачів і їхніх представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також оглянувши матеріали цивільної справи Франківського районного суду м. Львова № 465/3554/11 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ТзОВ «Ресторан «Беркут» про визнання недійсною угоди від 26.02.2003 року про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 26.02.2003 року (в подальшому - «справа № 465/3554/11»), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Судами установлено, що згідно з договором купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 2823 кв. м та площадки площею 1379,3 кв. м на АДРЕСА_2 від 11 грудня 2001 року регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області зобов'язалось передати у власність покупцю ТОВ «Ресторан «Беркут» нежитлові приміщення площею 2823 кв. м, у тому числі - зал ресторану площею 858,9 кв. м, приміщення їдальні площею 230,1 кв. м, складські приміщення площею 1734 кв. м та площадку загальною площею 1379,3 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_2, а покупець зобов'язався прийняти зазначені приміщення та сплатити 761 900 грн протягом 30 календарних днів з дня підписання договору. Згідно з пунктом 1.2 договору право власності на нежитлові приміщення і площадку переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Стоцко Т. Л. 11 грудня 2001 року та зареєстрований у реєстрі за № 5593 (т.1, а.с. 56-57).

Згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2002 року № 364 на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07 березня 2002 року нежитловим приміщенням ТОВ «Ресторан «Беркут» на АДРЕСА_2 присвоєно поштовий номерний знак АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 58).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16 травня 2002 року (справа № 1/236-13/182) зобов'язано регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області виконати умови договору щодо належної передачі ТОВ «Ресторан «Беркут» викупленого майна, що знаходиться у м. Львові на АДРЕСА_2. Зобов'язано ВАТ «Універмаг «Львів» усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: демонтувати торгівельні кіоски, встановлені на тротуарі, вході до ресторану, на під'їзній дорозі до складських приміщень ресторану; звільнити споруду, яка використовується під міні-ринок, дах споруди, що використовується під автостоянку; звільнити дах кафе ресторану від уже встановлених торгівельних кіосків (т.1, а.с. 59-62; т.3, а.с. 34-40).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 серпня 2004 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Ресторан «Беркут» та внесено зміни до пункту 2.1 укладеного між ТОВ «Ресторан «Беркут» та регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області договору купівлі-продажу від 11 грудня 2001 року, доповнивши його новим абзацом наступного змісту: «Покупець зобов'язується оплатити продавцю наявну станом на 05 квітня 2004 року заборгованість в сумі 118 521 грн за придбаний за договором купівлі-продажу від 11 грудня 2001 року об'єкт протягом 5 банківських днів з дня повного отримання вказаного об'єкта купівлі-продажу в натурі. Факт отримання об'єкта підтверджується відповідним актом прийому-передачі, що підписується повноважними представниками сторін та скріплюється відтиском їх печаток» (т.3, а.с. 41-50).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10 березня 2005 року затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ «Ресторан «Беркут» та регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області, згідно з якою ТОВ «Ресторан «Беркут» зобов'язалось здійснити захист прав у судовому порядку щодо усунення перешкод з боку ТОВ «Біля Універмагу» у користуванні ТОВ «Ресторан «Беркут» придбаним за договором купівлі-продажу від 11 грудня 2001 року складом площею 396,3 кв. м та площадкою-спорудою площею 1379,3 кв. м та оплатити продавцю наявну станом на 05 квітня 2004 року заборгованість за придбаний об'єкт протягом 5 банківських дів з дня повного отримання вказаного об'єкта в натурі від продавця. Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області зобов'язалось сприяти ТОВ «Ресторан «Беркут» у здійсненні заходів щодо витребування вказаного майна з незаконного володіння ТОВ «Біля Універмагу» шляхом відповідних звернень до суду та передачі цього майна за актом прийому-передачі ТОВ «Ресторан «Беркут».

10 березня 2005 року Господарським судом Львівської області постановлено рішення у справі за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області до ТОВ «Ресторан «Беркут» про стягнення суми, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 70-72, 77).

21 лютого 2003 року протоколом № 3 зборів засновників ТОВ «Ресторан «Беркут» було вирішено продати площадку (споруду) площею 1379,3 кв. м у АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_6 право на підписання договору купівлі-продажу (т.2, а.с. 170).

Суд першої інстанції вказав, що у матеріалах справи є договір купівлі-продажу площадки (споруди), датований 26 лютого 2003 року (який є предметом позовних вимог), укладений між ТОВ «Ресторан «Беркут» - співзасновниками ОСОБА_6, який діяв від свого імені та від імені іншого співзасновника - ОСОБА_14 на підставі доручення від 02 жовтня 2002 року, та ОСОБА_7 Згідно з цим договором ТОВ «Ресторан «Беркут» продав, а ОСОБА_7 купив площадку (споруду) площею 1379,3 кв. м на АДРЕСА_1, яка належала ТОВ «Ресторан «Беркут» на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, виданого 08 квітня 2002 року Франківською районною державною адміністрацією, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., за реєстраційним №1020 (т.1, а.с. 11).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 серпня 2004 року у справі №1/305-28/130 та ухвалою Господарського суду Львівської області від 10 березня 2005 року у справі №1/133-28/59 встановлено, що на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу відчужуване майно не перебувало у фактичному володінні продавця, оскільки регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області не було виконано обов'язку щодо його передачі ТОВ «Ресторан «Беркут» на підставі договору від 11 грудня 2001 року № 10401 (т..1, а.с. 70-72; т.3, а.с. 41-50).

Судом першої інстанції також встановлено, що 26 лютого 2003 року ТОВ «Ресторан «Беркут» та ОСОБА_7 уклали угоду про розірвання договору купівлі-продажу цегляної площадки на АДРЕСА_1 на підставі їх обопільної згоди. Претензій щодо розрахунків не мають.

Зазначена угода підписана сторонами та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрована в реєстрі за № 1024 (т.1, а.с. 12).

Висновком судово-технічної експертизи документів у кримінальній справі № 144-6229 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 грудня 2005 року за № 10253/10255 установлено, що в договорі купівлі-продажу площадки (споруди) від 26 лютого 2003 року відтиск печатки ТОВ «Ресторан «Беркут» нанесений не в той період часу, яким датовані документи, надані як вільні зразки відтисків, тобто не в період липня 2003 року - липня 2005 року, а в інший. Згідно з висновком криміналістичної експертизи №10254 від 07 лютого 2006 року, також проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис від імені приватного нотаріуса Нор Н. М. у договорі купівлі-продажу площадки (споруди), який посвідчує цей договір, не відповідає зазначеній даті 26 лютого 2003 року та виконано пізніше грудня 2004 року (т.1, а.с. 143-149, 192-202).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходячи з аналізу матеріалів справи, експертних досліджень, проведених у межах кримінальної справи № 144-6229, дійшов висновку про укладення спірного договору купівлі-продажу площадки (споруди) та посвідчення його приватним нотаріусом у період 2004 року. Відтак, при наданні правової оцінки спірному договору купівлі-продажу площадки (споруди), датованому 26 лютим 2003 року, правильним буде застосування норм матеріального права, які були чинними на той час, оскільки йдеться про надання правової оцінки судом спірним правовідносинам, які фактично виникли у 2004 році, що стверджується фактичними обставинами справи.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2013 року у справі № 2-3554/11, яке набрало законної сили та яке відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення, встановлено, що угода про розірвання договору купівлі-продажу площадки, датована 26 лютого 2003 року, була укладена у 2004 році. Таким чином, договором купівлі-продажу не було створено жодних правових наслідків ні щодо обов'язку здійснення оплати вартості будівлі, ні щодо її передачі покупцеві та здійснення ним реєстрації права власності на неї. Матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_11, дружина покупця за договором ОСОБА_7, на момент реального його укладення, тобто у 2004 році, надала згоду на укладення договору купівлі-продажу від 26 лютого 2003 року, оскільки відсутня нотаріально засвідчена її згода на його укладання.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу площадки (споруди) не відповідає вимогам статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки цей договір був підписаний неуповноваженою особою та товариством не було вчинено жодних дій, які б свідчили про його подальше схвалення. Крім того, не настало жодних реальних правових наслідків, що були обумовлені договором купівлі-продажу (т.2, а.с. 90-112).

Узявши до уваги висновки експертних досліджень, проведених у межах кримінальної справи №144-6229, суд першої інстанції підставно та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладено після 2004 року, тобто станом на час перебування ОСОБА_5 у складі співзасновників товариства, що вбачається з Договору про уступку частки в Статутному фонді від 13 червня 2003 року (т.1, а.с. 245-246), Змін та доповнень до Установчого договору товариства, затвердженого зборами учасників ТОВ «Ресторан «Беркут», протокол № 8 від 22 жовтня 2003 року, тому дійшов висновку, що оспорюваний правочин не міг бути укладеним без його згоди та є таким, що безпосередньо порушує його права. Враховуючи фактичний час підписання договору, він не міг бути підписаний ОСОБА_6 як співзасновником товариства, оскільки його частка на той момент належала ОСОБА_5, а останній не давав згоди та не уповноважував будь-кого на підписання оспорюваного договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги протокол № 3 зборів засновників ТОВ «Ресторан «Беркут» від 21 лютого 2003 року з тих підстав, що він не може слугувати підтвердженням згоди засновників товариства на відчуження спірної площадки з огляду на те, що вказані збори проведено задовго до укладення договору, а на момент відчуження змінився склад співзасновників, думка яких не була врахована при відчуженні, так як перед укладенням угоди збори співзасновників з цього питання не проводились. Крім зазначеного, згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16 лютого 2016 року засновниками ТОВ «Ресторан «Беркут» є ОСОБА_5 та ОСОБА_14 Отже, як на момент укладення оспорюваного договору, так і на момент пред'явлення позову, ОСОБА_5 був співзасновником товариства.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що жодних реальних правових наслідків, що були обумовлені оспорюваним договором купівлі-продажу, не настало, оскільки згідно із зазначеними вище рішенням Господарського суду Львівської області від 06 серпня 2004 року та ухвалою Господарського суду Львівської області від 10 березня 2005 року на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу відчужуване майно не перебувало у фактичному володінні продавця, а відтак фактично передати майно за оспорюваним договором купівлі-продажу продавець не міг.

З урахуванням установлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що оспорюваний договір купівлі-продажу був підписаний неуповноваженою особою; товариством не було вчинено жодних дій, які б свідчили про його подальше схвалення; не настало жодних реальних правових наслідків, що були обумовлені договором купівлі-продажу.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що причини пропуску позовної давності є поважними з огляду на те, що позивачу та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, стало відомо про обставини порушення їхніх прав з моменту визнання недійсною угоди про розірвання договору купівлі-продажу, тобто з часу набрання законної сили рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2013 року.

Згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7, ТОВ «Ресторан «Беркут» визнано недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу цегляної площадки від 26 лютого 2003 року. Цей договір є предметом позову у справі, яка розглядається. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2014 року та набрало законної сили. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 04 березня 2015 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2014 року залишено без змін (т.2, а.с. 90-112).

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір укладено не 26 лютого 2003 року, а у 2004 році, зазначивши, що він виходив «з аналізу вищевказаних матеріалів справи, експертних досліджень, проведених в межах кримінальної справи № 144-6229».

Із змісту рішення суду першої інстанції від 02 березня 2017 року випливає, що суд взяв до уваги судові рішення, а саме: рішення Господарського суду Львівської області від 6 серпня 2004 року, яким внесено зміни до пункту 2.1. укладеного між ТОВ «Ресторан «Беркут» та РВ ФДМУ у Львівській області договору купівлі - продажу від 11 грудня 2001 року; ухвалу Господарського суду Львівської області від 10 березня 2005 року, якою затверджено мирову угоду між ТОВ «Ресторан «Беркут» та РВ ФДМУ у Львівській області; судове рішення Господарського суду Львівської області від 10 травня 2005 року про стягнення суми; а також послався на наявний договір купівлі-продажу площадки (споруду) від 26 лютого 2003 року.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11, апеляційну скаргу ТОВ «Біля Універмагу» та апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 березня 2017 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.