Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 705/2-1281/2010

провадження № 61-18889св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Іршавська районна спілка споживчих товариств, Іршавська міська рада,

особи, які подавали апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Мацунич М. В., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Іршавської районної спілки споживчих товариств, Іршавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 22 липня 2008 року між нею та Іршавською районною спілкою споживчих товариств (продавцем) укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі овочесховища (незавершеного будівництва) на АДРЕСА_1 , загальною площею 596 кв. м, вартістю 228 000,00 грн. Нотаріального посвідчення договору не відбулося, у зв`язку із ухиленням відповідача від такої дії. Крім того, рішенням Виконавчого комітету Іршавської міської ради від 27 червня 2008 року наданий дозвіл Іршавській районній спілці споживчих товариств на реконструкцію з облаштування даху колишнього овочесховища під торговий комплекс. На цей час реконструкція завершена.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати договір дійсним, визнати за нею право власності на 1/2 частини торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 , для повної реалізації всіх правомочностей власника, у тому числі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов`язати Виконавчий комітет Іршавської міської ради видати свідоцтво на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частини торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 .

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року, позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу основних засобів, 1/2 частини незавершеного будівництва будівлі овочесховища, що знаходиться на АДРЕСА_1 , укладеного 22 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Іршавською районною спілкою споживчих товариств. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - 1/2 частини торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 . Зобов`язано Виконавчий комітет Іршавської міської ради видати свідоцтво на нерухоме майно, а саме: на 1/2 торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що сторони домовилися з усіх істотних умов договору, у тому числі предмета та ціни, їхнє волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі. Крім того, відбулося повне виконання договору як з однієї сторони, так і з іншої сторони (щодо оплати, прийняття та передачі нерухомого майна). Проте через ухилення продавця нотаріальне посвідчення договору не відбулося.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вказані судові рішення, суд касаційної інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу від 22 липня 2008 року в силу статті 657 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, судом не враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого встановлено не було. До того ж, матеріали справи не містять доказів того, щоІршавська районна спілка споживчих товариств є власником спірного майна та мала право на укладення зазначеного договору купівлі-продажу. Виконавчий комітет Іршавської міської ради до участі у розгляді справи залучений не був. Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про зобов`язання Виконавчого комітету Іршавської міської ради вчинити дії, на зазначене уваги не звернув.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 нарішення Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року закрито.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_7 . в інтересах довірителів зазначає про порушення їхніх прав - підприємців (працівників ринку), але про їхнє право на 1/2 частини незавершеного будівництва овочесховища на АДРЕСА_1 , нічим не підтверджено та в матеріалах справи відсутні відомості, що вони здійснюють підприємницьку діяльність на території Іршавського міського ринку, порушуються їхні права та обов`язки рішенням, яке вони оспорюють, оскільки вони не є стороною угоди щодо цього майна. Оспорюваним рішенням права та обов`язки осіб, в інтересах яких подана апеляційна скарга, не порушуються із підстав зазначених ними.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та повернути справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що заявники - це жителі територіальної громади міста Іршави, захищають суспільний інтерес, що і дає їм право брати участь у захисті комунальної власності міста, оскільки орган місцевого самоврядування абсолютно бездіяльний і не діє в інтересах мешканців. Рішенням суду визнано право власності на 1/2 частини нерухомого майна - овочесховища, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на території міського ринку та яке, на той час було комунальною власністю. Земельна ділянка на якій розміщене нерухоме майно також належить місту, тобто територіальній громаді м. Іршава. Голова м. Іршава, який діє від Іршавської міської ради та Виконавчого комітету Іршавської міської ради, не вчинили жодних дій для скасування незаконного рішення Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу у яких зазначила, що оскільки законом не передбачено виникнення права спільної сумісної власності у територіальної громади на майно комунальної власності, об`єкт незавершеного будівництва - будівля овочесховища не перебувала у комунальній власності, то відсутні підстави вважати що оспорюваним рішенням порушені права ОСОБА_2 . Крім того, нею у визначений законом спосіб проведена реконструкція незавершеного будівництва будівлі овочесховища у торгівельний центр, присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 та проведена реєстрація права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між ОСОБА_1 (покупцем) та Іршавською районною спілкою споживчих товариств (продавцем) укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі овочесховища (незавершеного будівництва) на АДРЕСА_1 , загальною площею 596 кв. м, вартістю 228 000,00 грн.

За умовами пункту 5 цього договору передача основних засобів у власність покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі в трьохденний строк після надходження коштів на рахунок продавця в повній сумі, обумовленій цим договором.

Із платіжних доручень, вбачається, що ОСОБА_1 оплатила 228 000,00 грн обумовленої ціни за придбання нерухомого майна (торгового комплексу), а Іршавська районна спілка споживчих товариств прийняла ці кошти.

Відповідно до акта приймання основних засобів від продавця до покупця, Іршавська районна спілка споживчих товариств передала, а ОСОБА_1 прийняла 1/2 частини будівлі овочесховища на АДРЕСА_1 .

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 нарішення Іршавського районного суду від 21 грудня 2010 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням їхні права та обов`язки не порушуються із підстав зазначених ними.

Проте Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - осіб, які не брали участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про їхні права, інтереси, та (або) обов`язки.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що вони є жителями м. Іршави та членами територіальної громади, якій належала будівля овочесховища на АДРЕСА_1 на праві комунальної власності, а отже, рішення суду першої інстанції яким за ОСОБА_1 визнано право власності на нерухоме майно - 1/2 частини торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 , порушує їхні права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що рішення суду першої інстанції не стосуються прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та останні не мають права на апеляційний перегляд рішення районного суду.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у осіб права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про їхні права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Проте апеляційний суд, порушивши вимоги частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року, на це уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо наявності підстав вважати, що їхні права порушені у зв`язку з тим, що вони є членами територіальної громади, якій на праві комунальної власності належало нерухоме майно - 1/2 частини торгового комплексу, що розташований на АДРЕСА_1 , а Іршавська міська рада, яка уповноважена законом представляти їхні інтереси самоусунулася від виконання покладених на неї обов`язків, що має наслідком передачу комунального майна міста ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про незаконність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали про закриття апеляційного провадження, оскільки заявники мають право, за обставин, що склалися у цій справі, оскаржувати рішення суду першої інстанції про передачу комунального майна позивачу, оскільки заявниками переслідується законний інтерес, а отже, доводи їхньої апеляційної скарги підлягають перевірці.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 липня 2016 року за касаційною скаргою ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , згідно з якими суд касаційної інстанції вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права які підлягали перевірці судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали чи постанови, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2017 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик