24 вересня 2019 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Кучиної Н.Г.,
з участю секретаря судового засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.01.1974 році його дід, ОСОБА_2 наказом Кам`янка- Бузького УМГ №7/к від 16.01.1974 р був переведений оператором газорозподільної станції 5 розряду Рівненської ГРС. Саме тоді йому було надано у користування житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ), як працівнику Рівненської ГРС.
Починаючи з 1990 р., після одруження із по даний час в даному будинку почала проживати його мати - ОСОБА_3 . Також з моменту народження, з 1991 року і по даний час в даному будинку проживає він, ОСОБА_1 .
Однак, відповідач, хоча і зареєстрований за вищевказаною адресою, але в будинку фактично тривалий час не проживає.
Відповідач, не проживаючи в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, будь-які його особисті речі в будинку, відсутні, і взагалі, навіть, періодично в даному будинку не з`являється. Таким чином, виселити (зняти з реєстраційного обліку) із вищезазначеного житлового будинку в позасудовому порядку неможливо.
Факт прописки відповідача в його квартирі значно ускладнює вільне користування його будинком, скільки, відповідач не проживає за місцем реєстрації, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг і оплачує комунальні та інші послуги він сам, що ставить його в матеріально скрутне становище.
За таких підстав, він звернувся до суду із заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Просить позов задоволити.
До початку судового засідання представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила позов задоволити, розгляд справи проводити без її участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі відсутності відповідача.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача не надійшло.
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Враховуючи заяву представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, встановив таке.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Предметом даного позову являється захист прав власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача і це регулюються цивільним законодавством.
З встановлених обставин випливають правовідносини між членими сім"ї, які користуються зазначеним житлом.
Таким чином, дані до встановлених правовідносин необхідно застосовувати цивільне законодавство, що регулює питання користування житлом членів сім"ї власника житла, яке знаходиться у приватній власності позивача.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
На підставі ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один (1) рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:
- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
Судом встановлено, що 16.01.1974 році дід ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , наказом Кам`янка- Бузького УМГ №7/к від 16.01.1974 р був переведений оператором газорозподільної станції 5 розряду Рівненської ГРС. Саме тоді йому було надано у користування житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ), як працівнику Рівненської ГРС, що підтверджується довідкою за підписом начальника Рівненського ЛВУМГ Р.Я. Ільківа від 30.03.2011 р. вих. №433.
На виконання ухвали Рівненського міського суду від 16.07.2019 року Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради надало відповідь, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить до державної форми власності в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості (у господарському відання дочірньої компанії «Укртрансгаз НАК «Нафтогаз України») на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 20.08.2012 виконавчим комітетом Рівненської міської ради.
У відповідь на запит ОСОБА_1 від 31.07.2019 року ФІЛІЯ "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРТРАНСГАЗ" не заперечує щодо визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у даному будинку.
Відповідач, не проживаючи в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, будь-які його особисті речі в будинку, відсутні, і взагалі, навіть, періодично в даному будинку не з`являється.
Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.03.2018 р.;актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.06.2018 р.;актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.09.2018 р.; актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.12.2018 р.;актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.04.2019 р.
Дійсність зазначених актів сумнівів у суду щодо їх об`єктивності та правдивості не викликає, оскільки особи, що його склали, є сусідами позивача, яким, на переконання суду, достовірно може бути відомо про осіб, які проживають у належному позивачу будинку, а тому ці акти приймаються судом як доказ.
Через реєстрацію вiдповiдача у квартирі позивач не може у повній мірі здійснювати реалізацію своїх прав власника нерухомого майна та, крім того, несе додаткові і невиправдані витрати по утриманню будинку, що пов`язані із реєстрацією у будинку відповідача.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оцiнюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, суд встановив, що у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад один рік без поважних причин, а тому, вiдповiдно до вимог частини другої статті 405 ЦК України повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки.
Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.
Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., то відповідно до ст. 141 ЦПК України вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,280,281,282,284,289,352,354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рівненським МВ УМВС України 21.12.2000 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Н.Г. Кучина