ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/300/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Мазуренко Ю.В. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Черкаси

Черкаськи

й апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року у складі судді Мазуренко Ю.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ "КБ "ПриватБанк", банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -:

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ "КБ "ПриватБанк", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням останнім умов кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до укладеного між сторонами договору №б/н від 01.12.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору банк вважає прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою позивач додав до позовної заяви.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з цим відповідач станом на 31.12.2017 року має непогашену заборгованість в сумі - 109572,06 грн., яка складається з: 3984,28 грн. - заборгованість за кредитом; 95740,68 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4391,29 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 5205,81 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 109 572 грн. 06 коп. за кредитним договором № б/н від 01.12.2008 року в примусовому порядку та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ "КБ "ПриватБанк" не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. Крім того, суд вказав, що до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання заяви 01.12.2008 року відповідач був ознайомлений саме з тими умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, які долучені до позовної заяви. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Розрахунок заборгованості, наданий банком, суд не визнав належним доказом існування заборгованості перед банком, оскільки такий розрахунок не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». АТ "КБ "ПриватБанк" не надав належний документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно з яким можливо було б встановити суму кредиту та рахунок, на який перераховані кредитні кошти. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів укладання кредитного договору саме на тих умов, які заявлені позивачем.

Заочне рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладення договору, так як суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособову, викладаються в певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Крім того, відповідач не спростовував доводи позовної заяви, власних розрахунків заборгованості не надав. Посилаючись на презумпцію правомірності правочину, позивач вважає доведеним факт укладення договору, невиконання позичальником своїх зобов`язань та наявності заборгованості за цим договором.

Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, апелянт просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ "КБ "ПриватБанк", а згодом АТ "КБ "ПриватБанк") з заявою від 01.12.2008 року, якою висловив волю на приєднання до договору про надання банківський послуг у АТ "КБ "ПриватБанк" (а.с. 7).

Відповідно до умов підписаної заяви від 01.12.2008 ОСОБА_1 видано кредитну картку «Універсальна» за номером НОМЕР_1 з кредитним лімітом 100 грн. з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з підписаними умовами заяви позичальник погодився, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт. Жодних застережень в підписаних відповідачем документах про зміну процентної ставки немає.

Крім того, позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 01.12.2008 (а.с. 8). В довідці деталізовані запропоновані умови кредитного договору.

У своєму позові сам Банк в обґрунтування своїх вимог посилається на п.п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг щодо зміни кредитного ліміту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява від 01.12.2008 не містить відомостей про розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. Також суд виходив з того, що до позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви від 01.12.2008 року, відповідач був ознайомлений саме з тими умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та спростовуються текстом самої заяви (а.с. 7) та довідкою про умови кредитування кредитки (а.с. 8), які власноручно підписані ОСОБА_1 та свідчать про волевиявлення позичальника на прийняття на себе зобов`язань на тих умовах, які закріплені у цих документах.

Проте, колегія суддів погоджується з посиланням суду на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору на тих умовах, які заявлені банком у позові, оскільки в Умовах та Правилах надання банківських послуг відсутній підпис відповідача.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, банк додав лише довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (підписані відповідачем 01.12.2008).

Разом з тим, матеріали справи не містять підписані відповідачем інші документи, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку. А Тарифи банку взагалі відсутні в матеріалах справи.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що позивач неодноразово змінював процентну ставку з узгодженої з відповідачем в заяві (2,5% на місяць, або 30% на рік) на 34,80% (з 01.09.2014) та на 43,20% (з 01.04.2015).

При цьому позивачем не обґрунтовано, на підставі яких положень договору про надання банківських послуг кредитор збільшував процентну ставку за кредитом.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.12.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.03.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №347/180/17.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що банк не надав Тарифи банку, які в заяві про приєднання до запропонованого договору, визнані як невід`ємні складові договору.

За таких обставин без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також Тарифи банку, дії відповідача з підписання заяви про приєднання не можна розцінювати як приєднання до стандартної (типової) форми договору приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України.

Однак, враховуючи, що банківською випискою по карті ОСОБА_1 , а також розрахунком заборгованості підтверджено факт отримання та використання кредитних коштів, то у зв`язку з тим, що такі кошти добровільно не повернуті АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів підлягає стягненню в примусовому порядку з боржника.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з випискою про рух коштів (а.с. 95-99) відповідач активно користувався кредитним лімітом, а главою 71 ЦК України не передбачено надання безоплатного кредиту фінансовою установою - Банком, тому перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог всупереч вимогам статей 263 - 264 ЦПК України суд першої інстанції не навів мотивів, з яких не перевірив інформацію, що міститься у розрахунку про заборгованість.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік №578/5) згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, АТ "КБ "ПриватБанк" надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором.

Надана виписка по картковому рахунку (а.с. 95-99) та розрахунок заборгованості (а.с. 5-6) є належними та допустимими доказами по справі.

Згідно з розрахунком станом на 31.12.2017 заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором становить 109 572 грн. 06 коп., з яких заборгованість за тілом 3 984 грн. 28 коп., заборгованість за процентами - 95 740 грн. 68 коп., комісія 4391 грн. 29 коп., заборгованість по судовим штрафам 5455 грн. 81 коп.

Колегія суддів погоджується з наданим розрахунком та випискою на підтвердження доводів про наявність заборгованості за кредитом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про те, що між сторонами був укладений договір приєднання на тих умовах, що заявляє позивач, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Водночас, колегія суддів вважає, що банком доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору.

Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3 984 грн. 28 коп.

За викладених мотивів колегія суддів вважає, що районним судом викладені обставини з`ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов задоволено на 3,64%. Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються з судового збору за звернення з позовом (1762 грн. - а.с. 1) та з апеляційною скаргою (2 643 грн. - а.с. 99).

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі (1762 + 2643) х 3,64% = 160 грн. 18 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 3 984 грн. 28 коп.

В решті позовних вимог - у задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 160 грн. 18 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді