Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/24069/15-ц

провадження № 61-33335св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

представник позивача - Борщенко Костянтин Юрійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року у складі судді Мазун І.А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом акцептування останньою пропозиції банку на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб у рамках продукту «Максимум-готівка», за умовами якого ОСОБА_1 була видана платіжна картка строком дії два роки, на яку була встановлена відновлювальна кредитна лінія у розмірі 34 500,00 грн, за користування якою позичальник зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 24 % на рік.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15 травня 2014 року станом на 10 листопада 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 59 870,29 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.

На підставі вказаного ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15 травня 2014 року у загальному розмірі 59 870,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування у розмірі 59 870,29 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 51 972,24 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 219,25 грн, неустойки у розмірі 7 678,80 грн, та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином в установлений термін відповідно до умов договору. Встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість за цим договоромм з позичальника, визнавши, що розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 червня 2019 року № 654/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином розмір фактично виданих банком позичальнику кредитних коштів та наявність у позичальника заборгованості на момент ухвалення судом рішення, оскільки наданий банком розрахунок свідчив про наявність заборгованості станом на 10 листопада 2015 року. У порушення вимог статей 10, 212, 213 ЦПК України 2004 року суд не витребував у позивача детальний розрахунок заборгованості і не роз`яснив відповідачу право на спростування розрахунку або залучення спеціалістів і експертів для встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитом.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 травня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 34 500,00 грн шляхом підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб у рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка», отримавши платіжну картку.

Підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена та погоджується зі змістом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на інтернет-сторінці банку, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною договору.

До кредитного договору банк додав копії публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб і Тарифи на видачу та обслуговування картки «Максимум-готівка» для фізичних осіб - нових клієнтів та додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15 травня 2014 року становить59 870,29 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, у частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ «Альфа-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови і правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З указаного вбачається, що переглядаючи справу, апеляційний суд належним чином доводів апеляційної скарги, зокрема, розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника за кредитним договором від 15 травня 2014 року, не перевірив.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, банк пред`явив вимогу про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.

Вважаючи, що наявні підстави для задоволення позову, апеляційний суд не звернув увагу, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24 % річних.

Унаданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не зазначено розмір процентної ставки, за якою було нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність порядку їх нарахування умовам кредитного договору.

Крім того, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, апеляційний суд не зазначив із чого складається ця заборгованість та яка природа її нарахування, оскільки розмір кредиту, наданого відповідачу, становить 34 500,00 грн, а стягнута судом заборгованість за кредитом, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн та простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, складає 51 972,24 грн. При цьому позивачем пред`явлена окрема вимога про стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд заперечень сторін належним чином не перевірив, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема, не встановив дійсний розмір заборгованості та чи відповідає він умовам, погодженим сторонами, та дійшов немотивованого і передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк».

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта