Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2-8318/10/02

провадження № 61-5551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Міністерство оборони України

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., суддів: Кіпенка І. С., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі наказів начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 серпня 2006 року № 273 та начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба від 12 вересня 2006 року № 21 він був звільнений з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України та поставлений на квартирний облік в квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України у позачергову чергу.

Зазначав, що пунктом 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» передбачено, що особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством.

Посилаючись на те, що його не забезпечено житлом протягом трьох років після звільнення, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2010 року у складі судді Божко В. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.

Суд першої інстанції виходив із того, що право позивача, передбачене пунктом 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», порушене та підлягає захисту шляхом зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2010 року скасовано за апеляційною скаргою Міністерства оборони України та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності у квартирно-експлуатаційного відділу повноважень на вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Він звільнений з військової служби у 2006 році та впродовж трьох років не забезпечений житлом відповідно до закону, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, застосував нормативно-правові акти, які не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії та витребувано справу № 2-8318/10/02 з Київського районного суду міста Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року справу № 2-8318/10/02 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 2-8318/10/02 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що наказами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 серпня 2006 року № 273, начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба від 12 вересня 2006 року № 21 капітан ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України.

Відповідно до довідки начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Міністерства оборони України від 01 грудня 2010 року капітан запасу ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні: з 11 жовтня 1995 року - в загальній черзі за № 358 , з 28 вересня 2004 року - в першочерговій черзі за № 102, з 16 липня 2005 року - в позачерговій черзі за № 244; склад родини - 1 особа.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

У січні 2016 року Міністерство оборони України, не погоджуючись із рішенням Київського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2010 року, звернулось із апеляційною скаргою.

Апеляційний суд, поновлюючи строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, виходив із поважності причин його пропуску, оскільки Міністерство оборони України участі під час розгляду справи в суді першої інстанції не приймало, а про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції йому стало відомо лише 12 травня 2016 року.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Положення цієї статті щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх оголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Однак якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що, враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Поновлюючи Міністерству оборони України строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що за положеннями цієї норми органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

Отже, апеляційний суд вийшов за межі своєї компетенції, яка чітко визначена як певна процесуальна дія частиною третьою статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), яка з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з урахуванням порушення апеляційним судом норм процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель
М. М. Русинчук