Номер провадження: 22-ц/813/7841/19
Номер справи місцевого суду: 522/6814/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі головуючого-судді Комлевої О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року у справі за поданням Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону виїзду за межі України ОСОБА_2 , -

встановив:

У квітні 2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року в задоволенні подання Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , 05 вересня 2019 року звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с. 208-211 т. 2).

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ухвалою суду від 12 квітня 2017 року у задоволені подання було відмовлено (а.с.18-19 т. 1).

20 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав на вказану ухвалу суду апеляційну скаргу (а.с. 22-25 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Приморського районного суду м. Одеси скасована, передано питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 187-190 т. 2).

ОСОБА_1 , в судовому засіданні 13 червня 2017 року, під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду був присутній, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 184-185 т. 2) та 22 червня 2017 року отримав копію ухвали апеляційного суду від 13 червня 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 193 зв.б. т. 2).

Також ОСОБА_1 був повідомлений про слухання справи призначеної на 11 вересня 2017 року у Приморському районному суді м. Одеси, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання не з`явився (а.с. 198, 199 т. 2), та тільки 05 вересня 2019 року, тобто після спливу передбаченого ч. 1 ст. 354 ЦПК України процесуального строку, апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2017 року у справі за поданням Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заборону виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева