ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Херсон

справа № 653/773/18

провадження № 22-ц/819/73/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарЗварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Венглєвської Н.Б. від 20 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання спільного майна, яким є нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05.10.2015року, яке набрало законної сили, між сторонами як між подружжям був реально поділений будинок, який знаходиться за наведеною вище адресою та складається із житлових та нежитлових приміщень, останні із яких використовувалися для здійснення ними підприємницької діяльності.

При цьому усі комунікації та електротрансформаторну суд залишив у їх спільному користуванні.

Посилаючись на те, що всупереч вимогам ст.ст.322, 360 ЦК України відповідач відмовляється нести витрати на утримання та користування спільним майном, а вона за період з травня 2017 року по 01.01.2018 року понесла витрати, пов'язані із втратами «холостого ходу» трансформатора на суму 3652,62грн, а за період з квітня 2017 року по 01.01.2018року- витрати на оплату послуг з газопостачання на суму 17 940грн, позивач просила суд стягнути із ОСОБА_5 8 421,12грн як компенсацію понесених нею витрат пропорційно до розміру частки останнього у спільному майні.

В процесі судового розгляду позивач збільшила позовні вимоги, зазначивши, що станом на 01.05.2018року закінчився опалювальний сезон, тому сума понесених нею витрат на оплату комунальних платежів, що є предметом спору в даній справі, збільшилася на 10 000 грн. В зв'язку з цим та вказавши, що справа перебуває на стадії підготовчого засідання, просила суд стягнути з відповідача на її користь 12 321,12грн в рахунок відшкодування понесених нею у період з квітня 2017 року по травень 2018 року витрат на комунальні платежі та утримання комунікацій і трансформаторної підстанції, а також судові витрати в сумі 704грн 80коп.

Рішенням суду від 20 липня 2018року позов ОСОБА_6 задоволено. Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та помилково вважав встановленим і доведеним той факт, що позивач понесла витрати на утримання спільного нерухомого майна, а не на оплату житлово-комунальних послуг, якими сама й користувалася. Визначивши розмір відшкодування витрат на газопостачання пропорційно до його частки у власності на нерухоме майно, суд не врахував, що опаленню в будинку підлягає лише певна частина його площі, яка не відповідає розміру часток у спільному майні. Крім того вважає, що висновки суду щодо його обов'язку сплатити позивачеві витрати на електропостачання (втрати холостого ходу трансформатора) зроблені без перевірки правомірності такої вимоги, в тому числі і щодо відповідності визначеного розміру цих втрат Методичним рекомендаціям, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21 червня 2013 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 викладені в ній доводи не визнала, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони є співвласниками нерухомого майна, а тому зобов'язані нести витрати щодо його утримання у розмірі, що відповідає частці кожного у праві спільної часткової власності.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторонам на праві спільної часткової власності належить будівля, яка розташована по АДРЕСА_1 та складається із приміщень магазину, житлових приміщень та господарських будівель і споруд.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, здійснено реальний поділ наведеного нерухомого майна, в результаті якого частка ОСОБА_6 у праві спільної часткової власності становить 61/100 частину, а частка ОСОБА_5- 39/100 частин.

Вказаним рішенням суд залишив усі комунікації та електротрансформаторну у спільному користуванні сторін, зобов'язав їх провести демонтаж внутрішніх дерев'яних сходів і закрити отвір між першим та другим рівнями надбудови, а ОСОБА_5 зобов'язано облаштувати інший вхід до належної йому частини приміщень.

Переобладнання житла на дві самостійні квартири з відокремленими інженерними системами сторони не провели, питання щодо укладення з постачальниками електроенергії та газу окремих договорів не вирішили .

Електрична енергія та газ постачаються до наведеної вище домобудівлі на підставі угод, укладених постачальниками із ОСОБА_6 до перетворення спільної сумісної власності на наведене вище нерухоме майно у спільну часткову власність, а саме: на підставі договору №127/381, укладеного із ПАТ «Херсоноблнерго» 02.01.2013року, та договору №267, укладеного із ВАТ «Херсонгаз» 13.11.2006 року з врахуванням заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 10.12.2018 року на ім'я ТОВ «Херсонрегіонгаз».

Фактично витрати на оплату наведених послуг несе позивач.

Зазначені вище обставини відповідач не спростував, однак вважає, що не повинен нести ці витрати у зв'язку з непроживанням в будинку та невикористанням його за призначенням.

Відповідно до вимог статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отримувані позивачем послуги із електро-та газопостачання пов'язані із необхідністю забезпечення умов проживання та перебування у приміщеннях, що належать сторонам на праві спільної часткової власності та згідно із пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягають оплаті у строки та в розмірах, встановлених договором або законом.

Оскільки витрати на опалення будинку є витратами, пов'язаними із спільним майном і ці витрати не залежать від факту проживання власника у належній йому частині будинку, яка не відключена від загальної системи опалення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах, які позивач понесла у спірний період на оплату наведеної житлово-комунальної послуги.

Правильним колегія суддів вважає також висновок суду про те, що із зазначених вище підстав відповідач зобов'язаний брати участь у витратах, які позивач понесла у зв'язку з експлуатацією належного сторонам на праві власності трансформатора відповідно до розрахунку втрат електричної енергії в мережах споживача, який є додатком до договору про користування електричною енергією від 02.01.2013 року («втрату холостого ходу трансформатора»).

При цьому той факт, що позивач у спірний період не користувався електричною енергією, обґрунтовано не врахований судом при вирішенні спору в цій частині, оскільки зазначені витрати пов'язані із паспортними даними силових трансформаторів та не залежать від кількості використаної споживачем електроенергії. Відповідач в установленому законом порядку не вирішував питання про припинення використання спільного майна за призначенням та про постачання електроенергії до будинку в інший спосіб.

Разом з тим, визначаючи до стягнення в рахунок відшкодування витрат, які позивач понесла на сплату нарахованих енергопостачальником за втрату холостого ходу трансформатора грошових коштів за період з квітня 2017 року по 01.05.2018 року, суму в розмірі 5 443грн 50коп. (3 652.62+1790,88), суд не врахував, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто втрати холостого ходу трансформатора, нараховані енергопостачальником, в тому числі, за травень 2017 року в сумі 455грн 28 коп.

Отже, наведена вище сума повторно включена судом до стягнення з відповідача, тому розмір належної до стягнення частки останнього у цих витратах підлягає перерахуванню із зменшенням суми до 1945грн 41коп. (3 652,62-455,28+1 790,88=4 988,22х39:100).

При визначенні частки відповідача у витратах на оплату спожитого у спірний період газу суд не врахував ту обставину, що крім опалення будинку газ витрачався позивачем для приготування їжі та підігріву води. Наведена послуга використовувалася лише ОСОБА_6 в міру потреби в ній, тому витрати в цій частині не є пов'язаними із спільним майном і не можуть бути покладеними на відповідача.

Відповідно до наданої АТ «Херсонгаз» 28.01.2018 року інформації за №1/19 у літні місяці позивач споживала відповідно 28, 29, 31 куб.м. газу, а згідно із визначеною постачальником газу плановою величиною середньомісячного споживання природного газу у міжопалювальний період цей показник становить 32 куб.м.

Наведена вище інформація та договори про надання житлово-комунальних послуг надані позивачем в процесі перегляду судового рішення в апеляційному порядку і досліджувалися судом апеляційної інстанції в силу положень статті 2 ЦПК України щодо завдань та основних засад цивільного судочинства та частини другої статті 367 ЦПК України про те, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки суд першої інстанції в порушення положень частини 5 статті 12 ЦПК України не роз'яснив учасникам справи необхідність надання доказів щодо умов укладених договорів про надання житлово-комунальних послуг та об'єму витрат на ці послуги і витрат, пов'язаних із спільним майном, що призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів вважає за необхідне прийняти зазначені вище докази та врахувати їх у наведеній вище частині при перегляді судового рішення в апеляційному порядку.

Враховуючи, що при відсутності у наданій постачальником газу інформації точних відомостей щодо споживання позивачем газу у міжопалювальний період, неможливо максимально встановити кількість газу, спожитого позивачем у спірний період для власних потреб, колегія суддів погоджується з наданим представником позивача розрахунком щодо вартості спожитого природного газу для опалення належного сторонам домоволодіння за період з 01.04.2017 року по 01.05.2018року, за яким виключено із спільно спожитого газу 416 куб.м. із розрахунку визначеної постачальником планової величини середньомісячного споживання на рівні 32 куб.м.газу (32х13 місяців).

Отже, зважаючи на те, що за період з 01.04.2017 року по 01.05.2018 року для опалення домобудівні за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1) спожито 2 416 куб.м. (2 832-416) природного газу, що відповідно до його вартості становить 16 815,36грн (2 416х6,96), з відповідача відповідно до його частки у праві спільної часткової власності підлягає стягненню на користь позивача 6 557грн 99 коп. (16 815,36х39:100).

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає зміні із зменшенням розміру визначеної до стягнення суми у рахунок компенсації частки у витратах з оплати комунальних послуг на утримання майна із 12 321грн 12коп. до 8 503грн 37коп.(1 945,41+6 557,96).

У зв'язку із зміною судового рішення, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України зміні підлягає і розподіл судових витрат.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судові витрати позивача складаються із судового збору в сумі 704 грн 80коп., розмір стягнутих на її користь із відповідача судових витрат підлягає зменшенню до 486грн 31 коп., враховуючи, що заявлені нею позовні вимоги задоволені на 69% ( 8 503,37х100:12 321,12; 704,80х69:100).

В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, твердження відповідача про те, що з 2015 року опалення у належній йому частині будинку не здійснюється, не підтверджене належними доказами та спростовано інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (долученої до відзиву на апеляційну скаргу), згідно із якою станом на 06.10.2018 року загальна площа житлової надбудови з житловою мансардою по АДРЕСА_1 становить 153,2 кв.м., що відповідає опалювальній площі за укладеним із позивачем договором постачання природного газу.

При цьому площа магазину з підвалом (149,7 кв.м.) не входить до опалювальної площі за наведеним вище договором про надання послуг з газопостачання (населенню).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині визначеного судом розміру стягнення витрат на оплату холостого ходу трансформатора, то як зазначалося вище, ці витрати передбачені договором про користування електричною енергією і пов'язані вони не із кількістю спожитої електричної енергії, а із використанням електротехнічного обладнання в мережі електропостачання (трансформатора), яке належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Питання про припинення використання трансформатора за призначенням відповідач не порушував і рішення енергопостачальника щодо визначення розміру цих витрат не оспорював, в той час, як розрахунки втрат електричної енергії в мережах споживача здійснюються постачальником електричної енергії відповідно до формул Методики по визначенню втрат електроенергії в трансформаторах і лініях електропередач, затвердженої головним державним інспектором з енергетичного нагляду України 18.02.1998 року (що діяли на час укладення договору), Методичних рекомендацій визначення технологічних втрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередач, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №399 від 21.06.2013 року (набрали чинності з 01.01.2014 року) та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 року №28 з послідуючими змінами.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в решта частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 липня 2018 року змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення суми у рахунок компенсації частки у витратах з оплати комунальних послуг на утримання майна із 12 321 грн 12 коп. до 8 503 грн 37 коп., а судових витрат - із 704 грн 80 коп. до 486 грн 31 коп.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова