Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/12261/15-ц

провадження № 61-31281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Шеремет А. М., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1701/0908/71-130. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 20 590 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та строком користування до 01 вересня 2038 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки від 02 вересня 2008 року № 1701/0908/71-130-Р-1, укладеного між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 356 588 грн 85 коп., яка складається з: 329 609 грн 55 коп. - заборгованості за кредитом;26 979 грн 30 коп. - заборгованості за відсотками.

Враховуючи вищевикладене ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором від 02 вересня 2008 року № 1701/0908/71-130 у розмірі 356 588 грн 85 коп.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2015 року у складі судді Кучиної Н. Г. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 356 588 грн 85 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, які забезпечені порукою, не виконує, тому є підстави для стягнення заборгованості солідарно з позичальника та поручителя.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги задоволено частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2015 року в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2 скасовано.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 як поручителя про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано на користь банку стягнув заборгованість у розмірі 356 588 грн 85 коп., проте ним не було враховано, що порука ОСОБА_2 припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки, звертаючись до суду із позовом у серпні 2015 року, банк пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 610/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що ПАТ «Дельта Банк», звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості, не пропустило строків для пред'явлення вимоги про погашення заборгованості поручителем, оскільки договором поруки передбачено, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Крім того, вказує на те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частки зобов'язань.

Таким чином, вважає, що відсутні підстави стверджувати про повне припинення поруки за кредитним договором, а тому відсутні підстави для відмови у стягненні боргу з поручителя.

Також посилається на відповідні постанови Верховного Суду України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що мотиви і підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, які зазначені в касаційній скарзі, є безпідставними. Рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1701/0908/71-130, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 590 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 01 вересня 2038 року.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом в строки та в порядку, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно пункту 5.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом у порядку та строки, встановлені кредитним договором.

Пунктом 6.14 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за кредитним договором та у випадку порушення позичальником строків платежів, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки від 02 вересня 2008 року № 1701/0908/71-130-Р-1, укладеного між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1 договору поруки поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання (пункт 2 договору поруки).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях і до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступне) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правомірно погодився із висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї підлягає стягненню утворена заборгованість.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_2 припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки останній платіж за кредитним договором здійснено у грудні 2014 року, вимогу про повне погашення утвореної заборгованості направлено поручителю та позичальнику 20 серпня 2015 року, а до суду банк звернувся 28 серпня 2015 року.

Проте, з висновками апеляційного суду щодо припинення в повному обсязі зобов'язань за договором поруки ОСОБА_2 погодитись не можна з огляду на таке.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов кредитного договору боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01 вересня 2038 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), яка у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) у вигляді платежів до дати, встановленої у графіку, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, строк пред'явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з поручителів має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про часткове задоволення позову та стягнення кредитної заборгованості лише з позичальника, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов передчасного висновку про те, що направлення досудової вимоги та звернення до суду банком в межах строку дії кредитного договору, проте поза межами шестимісячного строку після здійснення ОСОБА_1 останнього платежу на погашення кредитної заборгованості свідчить про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема положення частини четвертої статті 559 ЦК України, не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, не визначив, за якими платежами порука припинилась, а за якими зберегла чинність.

Враховуючи те, що порука припинилася в певній частині внесення щомісячних платежів, а в іншій частині вимог порука не припинилася, тому для правильного вирішення спору про стягнення заборгованості з поручителя по суті необхідним є повне дослідження розрахунку заборгованості у комплексному зв`язку з дослідженням інших доказів у справі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення в оскаржуваній частині не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта