Справа № 308/5816/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про забезпечення позову, постановлену 30 травня 2019 року головуючим суддею Тхір О.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Дочірнього підприємства «Інтеграл-Буд», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ужгородської міської ради, про визнання майна спільною власністю подружжя, визнання недійсним договорів та скасування рішень,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ДП «Інтеграл-Буд», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ужгородської міської ради, про визнання майна спільною власністю подружжя, визнання недійсним договорів та скасування рішень.

Одночасно подано заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на місця для зберігання автотранспорту АДРЕСА_3 , площею 18,70 кв.м. та АДРЕСА_2, площею 26,30 кв.м. в АДРЕСА_2 , та шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо вищезазначеного нерухомого майна, в тому числі заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2019 року заяву задоволено.

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гримут Д.Ю. в апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та відмовити у забезпеченні позову. Зокрема, зазначає про те, що заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами. Вказує, що позовні вимоги взагалі є безпідставним, оскільки спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою власністю. Суд, вживши заходи забезпечення позову порушив її права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогам, заява про забезпечення позову є обґрунтованою, та не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такі відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, за змістом ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки позивач ставить питання про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оспорює договори стосовно даного майна з переведенням прав на нього, а також оспорює правовстановлюючі документи на таке майно, видані на ім`я відповідача ( ОСОБА_1 ), то вжиті судом заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на таке майно із забороною вчинення щодо нього реєстраційних дій, є співмірними із заявленими вимогами, а отже, доводи апелянта щодо необґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову та їх неспівмірності є безпідставними.

Щодо посилання апелянта на безпідставність позову, то оцінку даним обставинам суд вправі давати лише при вирішенні справи по суті, а не на стадії вжиття заходів забезпечення позову.

Не може бути підставою для скасування ухвали суду й посилання апелянта на те, що заходи забезпечення позову порушують її права, оскільки інститут забезпечення позову сам по собі передбачає застосування певних обмежень прав учасників процесу, які є предметом спору.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 травня 2019 року про забезпечення позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 23 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді