Провадження № 2/522/1616/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченка Ганни Анатоліївни, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та машиномісця, стягнення частини вартості автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.07.2019 року звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просила: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2002 року по 23 червня 2018 року; визнати квартиру АДРЕСА_22 , автомобіль Реugeot 3008, держномер НОМЕР_1, вінкод НОМЕР_9 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 1/2 частину машиномісця АДРЕСА_2 , 1/2 частину автомобілю марки Реugeot 3008, державний номер НОМЕР_1 , вінкод НОМЕР_9 за ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу номер: 875, посвідчений 02.06.2018 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередніченко Г.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41401329 від 02.06.2018 року; скасувати державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_3 , номер запису про право власності 26429735, дата та час державної реєстрації 02.06.2018 р., проведену державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередніченко Ганною Анатоліївною; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , машиномісцем АДРЕСА_2 ; вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності на машиномісце № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, дата та час державної реєстрації 02.06.2018 р., проведену державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередніченко Ганною Анатоліївною; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобілю марки Реugeot 3008, державний номер НОМЕР_1 , вінкод НОМЕР_9 у розмірі 394500 гривень.

В обґрунтування позову (т.1 а.с. 48-51) ОСОБА_1 зазначила, що вона разом з відповідачем ОСОБА_2 працювала на Обласній станції переливання крові. У січні 2002 року ОСОБА_2 переїхав до позивачки в належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 . В цій квартирі сторони розпочали спільне життя, ведення господарства та домашнього побуту.

В кінці 2011 року за договором про інвестування у будівництво житла сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2 Ремонт у квартирі відбувався протягом 2013-2014 років. За цей період Позивачка витрачала належні їй грошові кошти в інтересах сім`ї на будівельні матеріали та оплату послуг будівельників, придбання меблів. З липня 2014 року по червень 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали у вказаній квартирі по АДРЕСА_5 .

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали новий автомобіль марки «Пежо» 3008, 2017 р. в., державний номер НОМЕР_1 . Оскільки Позивачка не є водієм, право власності на автомобіль було оформлено на ім`я ОСОБА_2 .

Позивачка вважає недійсними договори купівлі - продажу вищевказаної квартири та машиномісця, укладені 02.06.2018 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з огляду на те, що вказане майно перебували у їх з ОСОБА_2 спільній сумісній власності і вона не надавала згоду на його відчуження.

У відповідях на відзиви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.2 а.с. 176 - 179, 183 - 190) представник позивачки додатково зазначив, що ОСОБА_3 є близьким другом ОСОБА_2 , якому повинно було бути відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 НОМЕР_2 були придбані під час спільного проживання та є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Надані ОСОБА_3 квитанції про сплату комунальних послуг, спожитих у квартирі по АДРЕСА_5 та договір, укладений ОСОБА_3 з Управлінням поліції охорони не спростовують фіктивність договорів купівлі - продажу квартири та машиномісця від 02.06.2018 року. Підтвердженням фіктивності договорів купівлі - продажу від 02.06.2018 року є їх укладення за ціною нижче ринкової, а також той факт, що ОСОБА_3 не користується придбаною квартирою та машиномісцем. Також представник позивачки зазначив, що ОСОБА_2 07.09.2007 року здійснив продаж належної йому квартири АДРЕСА_7 за 7315,00 гривень, що було недостатньо для здійснення пайового внеску за квартиру по АДРЕСА_5 . Наданий ОСОБА_2 договір позички від 03.09.2007 року не може бути доказом його проживання в будинку АДРЕСА_17 , оскільки не був нотаріально посвідчений. Договори позики, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є належними доказами, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не мали в своєму розпорядженні грошових коштів, достатніх для надання позики ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху. Цією ж ухвалою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 07.08.2018 року було відкрито провадження по справі. Розгляд справи було призначено в загальному позовному провадженні.

03.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 91-94) в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що укладені між ним та ОСОБА_2 02.06.2018 року договори купівлі- продажу квартири та машиномісця в будинку по АДРЕСА_5 за формою та змістом повністю відповідають вимогам чинного законодавства, під час їх підписання між ним та продавцем ОСОБА_2 було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Розрахунок за придбані об`єкти нерухомого майна був проведений в повному обсязі, що підтверджується банківськими платіжними дорученнями.

В пунктах 5 та 7 вищевказаних договорів купівлі - продажу квартири та машиномісця вказано, що об`єкти нерухомого майна не є спільною сумісною власністю внаслідок продажу не будуть порушені або обмежені права інших осіб. Продавець надав заяву про те, що він на час набуття квартири у шлюбі не перебував, не проживав ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу, що вказані об`єкти нерухомості є його особистою приватною власністю, оскільки придбані ним за власні кошти. 02.06.2018 року під час укладення вищевказаних нотаріальних договорів ОСОБА_2 повідомив йому, що відчужувані квартира та машиномісце були придбані ним після продажу в 2007 році належної йому однокімнатної квартири на АДРЕСА_9 . Також ОСОБА_2 повідомив йому, що продаж нерухомості пов`язаний з його переїздом на роботу до Німеччини.

Після купівлі ОСОБА_3 . вищевказаної квартири ОСОБА_2 зняв реєстрацію місця проживанні у ній. В подальшому ОСОБА_3 була встановлена охоронна сигналізація та регулярно сплачуються комунальні платежі, що підтверджується відповідними договором та розрахунковими документами. На його думку вказані обставини повністю спростовують твердження позивачки відносно фіктивності придбання ним спірного нерухомого майна.

22.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 183-190) в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з позивачкою ОСОБА_1 він разом працював на Обласній станції переливання крові. Приблизно з березня 2002 року до кінця 2003 року він підтримував з ОСОБА_1 близькі стосунки, які припинились, в тому числі через зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями. З 2002 року до вересня 2007 року він проживав в належній йому на праві власності квартирі по АДРЕСА_9 . В зв`язку з продажем даної квартири, на підставі договору позички від 03.09.2007 року він до середини 2014 року проживав в будинку 891 АДРЕСА_8 , що на його думку спростовує твердження позивачки про їх спільне з ОСОБА_1 проживання в період з 2002 року по 2014 рік в квартирі АДРЕСА_4 .

Спірні квартира, машиномісце та автомобіль були ним придбані за рахунок грошових коштів, виручених від продажу у вересні 2007 року вищевказаної квартири по АДРЕСА_9 , грошових коштів, позичених у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , грошових коштів, знятих з власного депозитного рахунку та заробітної плати. Позивачка ОСОБА_1 не приймала жодної участі у витратах на придбання квартири, машиномісця, автомобіля, проведенні ремонту, купівлі побутової техніки.

Також ОСОБА_2 зазначив, що у другій половині 2015 року йому зателефонувала ОСОБА_1 і повідомила, що вона тяжко хвора, їй потрібні грошові кошти на лікування. У зв`язку з чим вона звернулась до нього з проханням дозволити їй деякий час пожити в його квартирі на АДРЕСА_5 з метою здати в оренду належну їй вищевказану квартиру АДРЕСА_4 і таким чином, накопичити кошти на власне лікування.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 стало шкода ОСОБА_1 , він погодився на її пропозицію з умовою, що таке проживання не буде занадто тривалим і вона буде жити на власні кошти. Проживання ОСОБА_1 в квартирі тривало з кінця 2015 року до травня 2018 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в окремих кімнатах, жодних стосунків у них не було, кожен жив на власні кошти. При цьому, він часто сварився з ОСОБА_1 через зловживання нею алкогольними напоями. Спірні квартиру та машиномісце він був вимушений продати в зв`язку з від`їздом до Німеччини.

В судовому засіданні 23.01.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів та фотографій. Також було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення письмових доказів. Ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.03.2019 року.

В судовому засіданні 07.03.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування з Державної прикордонної служби України інформації стосовно перетинання ОСОБА_2 державного кордону. Також було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про виклик свідків.

В судовому засіданні 23.04.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про долучення письмових доказів. В задоволенні клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку та долучення фотокарток було відмовлено. Крім того, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про долучення письмових доказів. В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У судовому засіданні 03.07.2019 року було задоволено клопотання представника позивача та долучені до матеріалів справи висновок судової автотоварознавчої експертизи відносно автомобіля Peugeot 3008 та висновок судової оціночно - будівельної експертизи відносно вищевказаних квартири та машиномісця в будинку по АДРЕСА_5 . Також були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

У судовому засіданні 23.07.2019 року були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

В судовому засіданні 08.08.2019 року були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Клєва А.А. підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Подчаха О.В. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно за ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.02.1990 року по 29.12.2006 року працювала на посаді головного лікаря Одеської обласної станції переливання крові (т.1 а.с. 68-71). ОСОБА_2 з 04.02.1997 року по 30.12.2006 року працював на посаді головного бухгалтера Одеської обласної станції переливання крові (т1 а.с. 233 - 234а).

01.02.2002 року був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_18 , що підтверджується відповідним свідоцтвом (т.1 а.с. 162).

08.02.2002 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_19 , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., зареєстрованого в реєстрі за №5-167, була набута у власність однокімнатна квартира АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 164).

Як вбачається з матеріалів справи, у вказаній квартирі ОСОБА_2 проживав з моменту її придбання, тобто з лютого 2002 року до вересня 2007 року. Факт його проживання за вказаною адресою підтверджується показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , нотаріально посвідченою заявою свідка ОСОБА_4 (т.1 а.с. 230) Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_6 зазначили, що в період з 2002 по 2007 роки вони неодноразово бували у вищевказаній квартирі, яку детально описали і не бачили в ній ознак спільного проживання ОСОБА_2 з іншими особами, в тому числі з ОСОБА_1 .

В свою чергу, згідно позовної заяви ОСОБА_1 в період з 2002 року по 2007 рік постійно проживала за адресою: АДРЕСА_10 в належній їй на праві власності квартирі.

В зв`язку з продажем квартири по АДРЕСА_18, 03.09.2007 року між ОСОБА_21 (позичкодавцем) та ОСОБА_2 (користувачем) був укладений договір позички відповідно до п.1.1. якого позичкодавець передає, а користувач приймає в безоплатне користування садовий будинок АДРЕСА_19». Відповідно до п.2.1. договору на підставі ч.2 ст.763, ст.827 Цивільного кодексу України договір позички був укладений на невизначений строк. Кожна із сторін договору має право відмовитись від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за 30 календарних днів. Згідно з п.3.2. договору будинок вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання акту прийому - передачі будинку, підписаного сторонами. Відповідно до пункту 4.4.1. користувач має право безоплатно користуватись будинком для свого особистого проживання (т.1 а.с. 212). 03.09.2007 року між ОСОБА_21 (позичкодавцем) та ОСОБА_2 (користувачем) був підписаний акт прийому - передачі майна відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв будинок у безоплатне користування. На підставі додаткової угоди від 30.06.2014 року, з вказаної дати за взаємною згодою сторін дію договору було припинено (т.1 а.с. 215).

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на недійсність вищевказаного договору позички від 03.09.2007 року з підстав не здійснення його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.3 ст. 828 Цивільного кодексу України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.2 цієї ж статті договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 3 ст.827 ЦК України встановлено, що до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.763 ЦК України (яка входить до Глави 58 ЦК України) якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Таким чином, ч.1 ст.793, ч.3 ст.828 ЦК України передбачають обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів позички нерухомого майна, які укладаються на строк три роки і більше. Водночас ч.2 ст.763 ЦК України надає право сторонам укласти договір позички на невизначений строк. Суд зазначає, що чинне законодавство не містить обов`язку нотаріально посвідчувати договори позички нерухомого майна укладені на невизначений строк.

Належність ОСОБА_21 . вищевказаного будинку підтверджується: декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеські області відповідно якої будівництво будинку було розпочато в 1989 році та закінчено в 1999 році, технічним паспортом відповідно до якого будівництво садового будинку було завершено в 1999 році, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, державним актом на право приватної власності на землю від 18.11.1997 року відповідно до якого ОСОБА_21 є власником земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 0,055 га для ведення індивідуального садівництва за адресою: Прилиманська сільська рада, садовий кооператив «Лотос» (т.3 а.с. 112 - 128).

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 пояснили суду, що в період з 2007 по 2014 роки вони регулярно бували у вказаному будинку і бачили, що ОСОБА_2 проживає в даному будинку один, будь-які ознаки його спільного проживання з іншими особами, в тому числі з ОСОБА_1 були відсутні. Також вказані свідки змогли детально описати сам будинок та прибудинкову територію. Факт проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою також підтверджується нотаріально посвідченою заявою свідка ОСОБА_4 (т.1 а.с. 230).

У зв`язку з викладеним суд вважає встановленим факт проживання ОСОБА_2 в період з 03.09.2007 року по 30.06.2014 року за адресою: АДРЕСА_20 .

Враховуючи викладене. суд вважає необґрунтованими твердження позивача ОСОБА_1 відносно спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю в період з 2002 по 2014 роки в квартирі АДРЕСА_4 .

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з липня 2014 року до червня 2018 року ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_14 . Також ОСОБА_2 не заперечується факт проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі з середини 2015 року до моменту її продажу 02.06.2018 року.

З приводу проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі в період з середини 2015 року до 02.06.2018 року суд вважає встановленим факт того, що у другій половині 2015 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням дозволити їй деякий час пожити в його квартирі по АДРЕСА_5 з метою здати в оренду належну їй вищевказану квартиру АДРЕСА_4 і таким чином, накопичити кошти на власне лікування. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_17 підтвердили, що ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з таким проханням. При цьому, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 підтвердили, що в 2014 році ОСОБА_1 проводили складну та дорогу операцію на серці.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано доказів проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету в період з 2014 по 2018 роки. Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_17 пояснив, що неодноразово бував у вказаній квартирі по АДРЕСА_5 та спостерігав проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у різних кімнатах. Крім того, ОСОБА_17 зазначив, що ОСОБА_1 зловживала алкогольними напоями. Факт зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого ПП «Медичний центр « Полінар » від 07.06.2018 року та її розпискою - згодою на протиалкогольне лікування пролоногованим препаратом дисульфирам, складеною 19.07.2012 року (т.1 а.с. 238а - 239а).

Обґрунтовуючи спільне проживання з ОСОБА_2 в період з 2002 по 2018 роки позивачка переважно посилається на показання свідків з її боку. Однак до таких показань суд ставиться критично, враховуючи наступні обставини.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що у квартирах по АДРЕСА_5 за період з 2002 по 2018 роки була по одному разу. При цьому, перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_16 , вона не звертала увагу на те чи знаходяться речі ОСОБА_2 у вказаній квартирі. ОСОБА_2 вона в основному бачила в кафе. Вказане свідчить про те, що свідку не може бути достеменно відомо про те, чи вели сторони по справі спільне господарство та бюджет.

Свідок ОСОБА_14 зазначаючи, що їй відомо про обставини спільного проживання сторін по справі не змогла відповісти на питання представника відповідача ОСОБА_2 , з якого року ОСОБА_1 почала проживати в квартирі по АДРЕСА_5 , сказавши, що точно не пам`ятає, приблизно 2,5 роки тому, тобто з 2017 року, в той час як свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 наполягають на тому, що ОСОБА_1 почала проживати в цій квартирі з 2014 року. Крім того, ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_2 казав їй про спільне з ОСОБА_1 придбання квартири на АДРЕСА_5 , коли вони ще працювали на станції переливання крові, тобто до 2006 року, що спростовується тією обставиною, що меморандум на придбання цієї квартири був укладений ОСОБА_2 з Обслуговуючим кооперативом «Середньофонтанський 19-А» 01.09.2007 року, коли ОСОБА_2 припинив працювати на станції переливання крові. На думку суду, вказане свідчить про те, що ОСОБА_14 не були достеменно відомі обставини відносно яких вона давала показання.

Свідку ОСОБА_16 обставини життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період до 2014 року невідомі взагалі. В квартирі по АДРЕСА_5 ОСОБА_16 з її слів була не частіше 2 раз на рік, в основному на свята. Вказане свідчить про те, що свідку не може бути достеменно відомо про те, чи вели сторони по справі спільне господарство та бюджет.

Свідку ОСОБА_15 обставини проживання ОСОБА_1 в квартирі по АДРЕСА_5 невідомі взагалі. Відносно обставин проживання ОСОБА_2 в період з 2002 по 2014 роки в квартирі по АДРЕСА_16 , слід зазначити, що за словами свідка вона не проживає з ОСОБА_1 в одній парадній, спілкувалась з ОСОБА_1 епізодично, в зв`язку з чим обставини спільного проживання не можуть бути їй достовірно відомі.

Суд зазначає, що спільним для показань свідків з - боку позивача є те, що у квартирах по АДРЕСА_4 та Середньофонтанській вони були один раз, або приходили декілька разів на рік, вказані свідки не пояснили за якими саме ознаками вони визначили, що ОСОБА_24 та ОСОБА_1 ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет. Суд звертає увагу на те, що жодному зі свідків з - боку позивачки невідомо, хто саме вкладав грошові кошти в придбання спірного майна.

Суд вважає, що показання свідків з-боку позивачки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 відносно спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період 2002-2014 років в квартирі АДРЕСА_4 повністю спростовуються вищевказаними письмовими доказами з яких можливо дійти висновку, що в період з 2002 по 2007 роки ОСОБА_2 проживав у власній квартирі по АДРЕСА_21, показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_37, ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_4 , які є послідовними та підтверджуються письмовими доказами.

Також суд приймає до уваги, що згідно показань свідка ОСОБА_17 ОСОБА_2 є хресним батьком онучки ОСОБА_1 - ОСОБА_29 , в зв`язку з чим ОСОБА_2 міг бути присутнім на деяких святах сім`ї ОСОБА_30 , сама ОСОБА_1 за словами ОСОБА_17 , неодноразово запрошувала його та ОСОБА_2 до себе на квартиру по АДРЕСА_11 Жуковського пограти в карти. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бачились на заходах, які влаштовували співробітники станції переливання крові.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 18.04.2019 року по справі № №552/6659/16-ц факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги в якості доказів спільного проживання однією сім`єю надані позивачем фотографії (т.2 а.с. 150-156), оскільки вони засвідчують виключно факт спільного відпочинку сторін. Крім того, відносно вказаних фотографій позивачем не надано жодних відомостей з приводу часу та місця проведення фотозйомки.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 25.07.2019 року по справі №761/36009/15-ц належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Жодного з таких доказів позивачем не надано.

Також судом враховується, що у кожної із сторін по справі є діти від попередніх шлюбів (у ОСОБА_2 - син ОСОБА_31 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (т.1 а.с. 34), у ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_32 та двоє онуків), що свідчить про те, що у кожної зі сторін по справі є своя сім`я, значну різницю у віці ( ОСОБА_1 старша ОСОБА_2 на 17 років (т.1 а.с. 8, 31), припинення близьких стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в кінці 2003 року, стосунки ОСОБА_2 з іншими жінками в період з 2003 по 2018 роки, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_17 .

В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2002 року по 23 червня 2018 року.

Також судом встановлено, що 01.09.2007 року між ОСОБА_2 , як асоційованим членом, та Обслуговуючим кооперативом «Середньофонтанський 19-А» був укладений персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №2А/188. Відповідно до пункту 1 та п.4.4. меморандуму ОСОБА_2 отримав право відповідно до повністю сплаченого паю отримати у власність об`єкт нерухомості - квартиру будівельний номер НОМЕР_10, загальною площею 72,40 квадратних метрів. Згідно пункту 12 меморандуму розмір паю асоційованого члена складає 417728,00 гривень, який він зобов`язаний у повному обсязі сплатити до 14.06.2009 року згідно графіку, вказаного в пункті 13 (т.1 а.с. 169 - 175). На підставі вказаного меморандуму ОСОБА_2 було видане посвідчення серія - НОМЕР_13 від 14.09.2007 року про асоційоване членство в Обслуговуючому кооперативі «Середньофонтанський 19-А» (т.1 а.с. 176).

З метою оплати пайового внеску відповідно до умов персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №2А/188, 07.09.2007 року вищевказана квартира на АДРЕСА_18 була продана ОСОБА_2 покупцю ОСОБА_33 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №7-2816 (т.1 а.с. 165). Суд вважає доведеним факт продажу даної квартири квартира разом із меблями та побутовою технікою за 303000,00 гривень, що було еквівалентом 60000,00 доларів США (відповідно до офіційного курсу гривні до долару США 1 долар США=5,05 гривень, що підтверджується відомостями офіційного веб-сайту НБУ https://bank.gov.ua/markets/exchangerates/?date=07.09.2007&period=daily).

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: складеною 07.09.2007 року ОСОБА_2 розпискою про отримання від ОСОБА_33 грошових коштів в розмірі 303000,00 гривень (т.1 а.с. 166), актом приймання - передачі цієї квартири (т.1 а.с. 167 - 168), висновком №230/2018 судової оціночно - будівельної експертизи, складеного 09.01.2019 року відповідно до якого середньо ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 станом на вересень 2007 року становила 295703,00 гривень, що еквівалентно 58555,00 доларів США (т.2 а.с. 19 - 35).

Суд вважає, що обставина продажу квартири по АДРЕСА_18 саме за 303000,00 гривень (60000,00 доларів США) та вкладення цих коштів в придбання квартири по АДРЕСА_5 підтверджується тим, що 07.09.2007 року в день продажу квартири по АДРЕСА_18, ОСОБА_2 був внесений пайовий внесок в розмірі 250754,31 гривень та вступний внесок в розмірі 1670,91 гривень з метою придбання квартири по АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 184 - 185). Також суд враховує показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 які пояснили, що перед продажем у вересні 2007 року квартири по АДРЕСА_9 ОСОБА_2 телефонував їм і радився з приводу ціни продажу даної квартири. В розмовах ОСОБА_2 виказував намір здійснити продаж квартири за 60 - 70 тисяч доларів, а виручені від продажу кошти вкласти в придбання квартири в новому будинку по АДРЕСА_5 . Крім того, свідок ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_2 вже проживаючи в квартирі по АДРЕСА_5 , казав їй про те, що вказана квартира була ним придбана за рахунок продажу квартири по АДРЕСА_9 .

В подальшому, 29.11.2010 року вищевказаний меморандум був викладений в новій редакції відповідно до пунктів 1.2., 4.4. якої ОСОБА_2 після виплати паю мав отримати у власність квартиру будівельний номер НОМЕР_11 загальною площею 85,14 квадратних метрів. Відповідно до пункту 12 розмір паю складає 504360,00 гривень, який ОСОБА_2 зобов`язався сплатити до 03.12.2010 року. У пунктах 13.1, 13.2 було зазначено, що станом на 29.11.2010 року ОСОБА_2 було сплачено частину паю у розмірі 417728,31 гривень. Залишок паю у розмірі 86631,69 гривень ОСОБА_2 був зобов`язаний сплатити в термін до 03.12.2010 року (т.1 а.с. 177 - 182). На підставі нової редакції меморандуму ОСОБА_2 було видано посвідчення серія - НОМЕР_12 від 02.12.2010 року про асоційоване членство в Обслуговуючому кооперативі «Середньофонтанський 19-А» (т.1 а.с. 183).

Факт оплати ОСОБА_2 пайового внеску в розмірі 504360,00 гривень підтверджується довідкою обслуговуючого кооперативу «Середньофонтанський 19А» №28/01/11-2 від 28.01.2011 року (т.1 а.с. 189) та банківськими квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1 а.с. 184 - 188). На підставі сплати ОСОБА_2 в повному обсязі пайового внеску згідно вищевказаного меморандуму, Виконавчим комітетом Одеської міської ради 22.11.2011 року йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 85,1 квадратних метрів (т.1 а.с. 197).

Крім того, 14.05.2008 року ОСОБА_2 , як інвестором, був укладений з ТОВ «Завод залізобетонних виробів - 3» договір №12/АП про інвестування. Відповідно до розділу 2 даного договору об`єктом інвестування є безумовне майнове право на новозбудоване майно: машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване в підземному паркінгу житлового будинку групи «А» суспільно - житлового комплексу «Середньофонтанський» за адресою: АДРЕСА_5 . Згідно п.5.1. договору розмір інвестицій складає 126250,00 гривень. Строки та порядок сплати інвестицій були визначені пунктом 5.2. договору (т.1 а.с. 198 - 201).

Факт перерахування ОСОБА_2 на поточний рахунок ТОВ «ЗБВ-3» грошових коштів у розмірі 126250,00 гривень в якості інвестиції за вищевказаним договором підтверджується довідкою ТОВ «Завод залізобетонних виробів - 3» №14/02/11-1 від 14.02.2011 року та банківськими квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 202, 202а, 203, 203а). На підставі сплати ОСОБА_2 в повному обсязі інвестицій згідно вказаного договору, Виконавчим комітетом Одеської міської ради 29.12.2011 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване за АДРЕСА_5 , загальною площею 15,6 квадратних метрів (т.1 а.с. 207).

Матеріалами справи підтверджується, що з метою придбання квартири АДРЕСА_22 та з метою здійснення ремонту в даній квартирі ОСОБА_2 02.05.2008 року та 26.10.2008 року були укладені із сестрою - громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 договори позики відповідно до яких ОСОБА_2 отримав позики на загальну суму 50000,00 доларів США, що підтверджується відповідними розписками (т.1 а.с. 221 - 224). Факт надання ОСОБА_2 вказаних позик підтверджується самою ОСОБА_4 у нотаріально посвідченій заяві свідка від 16.10.2018 року (т.1 а.с. 230), а також показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що у жовтні 2008 року він в аеропорту «Бориспіль» зустрічав ОСОБА_4 , яка приїхала разом з чоловіком та донькою з метою позичити ОСОБА_2 грошові кошти. Судом встановлено, що на даний час позичені ОСОБА_2 у ОСОБА_4 грошові кошти не повернуті.

Наявність у ОСОБА_4 грошових коштів, достатніх для надання ОСОБА_2 позики в розмірі 50000,00 доларів США підтверджується довідками про її доходи за 2006, 2007, 2008 роки, які у сукупності склали 1787704,37 російських рублів, в тому числі за 2006 рік - 428662,84 рублів, у 2007 році - 604907,21 рублів, у 2008 році - 754134,32 рублів ( т.1 а.с. 227, 227а. 228, т.2 а.с. 88 - 101).

Згідно даних щодо офіційного курсу російського рубля до долара США, встановленого Центральним банком Російської Федерації, які міститься на офіційному веб - сайті Центрального банку Російської Федерації за електронними адресами: https://www.cbr.ru/currency_base/daily/?date_req=31.12.2006 ; https://www.cbr.ru/currency _base/daily/?date_req=31.12.2007; https://www.cbr.ru/currency_base/daily/?date_req=31.12.2008 станом на 31.12.2006 року був встановлений курс 1 долар США = 26,33 російських рублів, станом на 30.12.2007 року 1 долар США = 24,54 російських рублів, станом на 31.12.2008 року 1 долар США = 29,38 російських рублів (т.1 а.с. 228а-229а)

Таким чином, згідно вищевказаних довідок дохід ОСОБА_4 в доларовому еквіваленті за 2006 - 2008 роки склав 66598,51 доларів США, в тому числі в 2006 році - 16280,39 доларів США, у 2007 році - 24649,84 доларів США, у 2008 році - 25668,28 доларів США. Суд вважає, що вказані обставини спростовують твердження позивача про відсутність у ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі, достатньому для надання вищевказаних позик. Таким чином, суд вважає доведеним факт використання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 50000,00 доларів США, отриманих ним від ОСОБА_4 для придбання квартири АДРЕСА_22 .

Крім того, судом встановлено, що для придбання вищевказаної квартири і машиномісця ОСОБА_2 були використані зняті з його депозитного банківського рахунку грошові кошти в розмірі 9202,00 долари США, що підтверджується договором №990184124 банківського вкладу у доларах США, укладеного 28.12.2006 року ОСОБА_2 з АКБ «Імексбанк» та заявою про видачу готівки №418 від 04.07.2008 року (т.1 а.с. 220-220а), а також заробітна плата, розмір якої вказано у виписці з системи персоніфікованого обліку за формою ОК-5, яка надається Пенсійним фондом України. З аналізу відомостей цієї виписки можливо дійти висновку, що в період з 2008 по 2018 рік середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 складала грошову суму, еквівалентну 1000,00 доларів США на місяць (т.1 а.с. 233-234а).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 у ТОВ «Фортуна груп ЛТД» за 885000,00 гривень був придбаний автомобіль PEUGEOT 3008 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням №01 від 23.06.2017 року (т.1 а.с. 230а - 231а).

З метою придбання даного автомобіля ОСОБА_2 на підставі договору позики, укладеного 25.04.2017 року з громадянкою Ізраїлю ОСОБА_34 , взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США, які на даний час їй не повернуті (т.1 а.с. 233 - 232а).

Наявність у ОСОБА_35 грошових коштів, достатніх для надання ОСОБА_2 позики в розмірі 30000,00 доларів США підтверджується апостильованими та перекладеними українською мовою довідками про її доходи за 2015-2017 роки, долучених до матеріалів справи (т.2 а.с. 42-77).

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно із ч.4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах: від 15.08.2018 року по справі № 361/5988/2016-ц, від 16.05.2018 року по справі № 409/3462/15-ц та Верховним Судом України в постановах від 25.12.2013 року у справі № 6-135цс13, від 23.09. 2015 року у справі №6-1026цс15 висловлена правова позиція відповідно до якої: «майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними».

В постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 24.07.2019 року по справі № 756/16094/14-ц, від 27.03.2019 року по справі № 331/8757/14-ц висловлена правова позиція відповідно до якої визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 , посилаючись на придбання спірної квартири, машиномісця та автомобіля за спільні з ОСОБА_2 грошові кошти не надала під час розгляду справи доказів оплати частини вартості квартири, машиномісця, витрат на проведення ремонту, придбання автомобіля. Посилаючись на участь у придбанні спірного майна, ОСОБА_1 не вказує, які суми грошових коштів були нею витрачені в який період часу і на придбання якого майна.

До позовної заяви ОСОБА_1 була долучена копія її трудової книжки з якої вбачається, що вона з грудня 2006 року не працює, що на думку суду свідчить про відсутність у неї можливості приймати участь в придбанні спірного майна (т.1 а.с. 68-71). Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 зазначили, що позивачка ОСОБА_1 після звільнення у грудні 2006 року з Одеської обласної станції переливання крові не працювала, не займалась будь - якою діяльністю, яка може приносити дохід. Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 зазначили, що їм невідома інформація про доходи позивачки ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 на виписки з банківських рахунків як на доказ її участі у придбанні спірного майна (т.3 а.с. 70-97) є необґрунтованими з огляду на те, що, по-перше, з вказаних виписок не вбачається проведення жодних витрат на придбання спірного майна, по-друге, вказані виписки свідчать виключно про те, що ОСОБА_1 розміщувала на депозитних рахунках грошові кошти, які по закінченню строку дії депозитного договору повторно розміщувались на таких рахунках.

Показання свідка ОСОБА_13 про участь ОСОБА_1 в проведенні ремонту спірної квартири по АДРЕСА_5 не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що не підтверджуються іншими матеріалами справи. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що договір та будь-які інші документи з приводу виконання нею ремонтних робіт в квартирі по АДРЕСА_5 не складалися та не підписувались. Сама свідок в якості фізичної особи - підприємця не зареєстрована, обставини придбання спірної квартири по АДРЕСА_5 їй невідомі.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 не надані докази прийняття участі (як фінансової, так і трудової) у придбанні спірних квартири, машиномісця та автомобіля, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю такими, що не підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі - продажу від 02.06.2018 року, укладених відносно квартири АДРЕСА_1 машиномісця АДРЕСА_2 . скасування рішень про державну реєстрацію права власності на вказане майно за ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

02.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені наступні нотаріально посвідчені договори купівлі - продажу нерухомого майна, розташованого в будинку АДРЕСА_5 : договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за №875, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. (т.1 а.с. 101 - 102); договір купівлі - продажу машиномісця №18, зареєстрований в реєстрі за №878, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. (т.1 а.с. 106 - 107).

Вказані договори купівлі - продажу за формою та змістом повністю відповідають вимогам чинного законодавства, під час їх підписання між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Розрахунок за придбані об`єкти нерухомого майна був проведений в повному обсязі, що підтверджується банківськими платіжними дорученнями №961 та №1009 від 18.06.2018 року на суму 973683,00 гривень та 134295,00 гривень відповідно (т.1 .а.с. 112 - 113).

У пункті 5 вищевказаних договорів купівлі - продажу квартири та машиномісця вказано, що об`єкти нерухомого майна не є спільною сумісною власністю внаслідок продажу не будуть порушені або обмежені права інших осіб.

Згідно пункту 7 вищевказаних договорів продавець надав заяву про те, що він на час набуття квартири у шлюбі не перебував, не проживав ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу, що вказані об`єкти нерухомості є його особистою приватною власністю, оскільки придбані ним за власні кошти.

Судом встановлено, що після продажу вищевказаної квартири ОСОБА_2 зняв реєстрацію свого місця проживанні у ній (т.1 а.с. 82-83, 159). В свою чергу, ОСОБА_3 була встановлена охоронна сигналізація та регулярно сплачуються комунальні платежі, що підтверджується відповідними договором та розрахунковими документами (т.1 а.с. 114 - 125). Дані обставини повністю спростовують твердження позивача відносно фіктивності вищевказаних договорів.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч.1,ч.3 ст. 203 ЦК України).

В статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Жодних підстав для визнання договору купівлі - продажу, укладеного між відповідачами 02.06.2018 року відносно квартири АДРЕСА_3 , року судом не встановлено.

У зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним такого договору є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_10 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_14 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_14 ), за участі третьої особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченка Ганни Анатоліївни (м. Одеса, вул. Жуковського, 12), про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та машиномісця, стягнення частини вартості автомобіля - залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23.09.2019 року.

Суддя: В.Я. Бондар