Головуючий суду 1 інстанції -Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/9725/18
Провадження № 22-ц/810/521/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 23 травня 2019 року, ухвалене 23.05.2019 року у складі судді Фастовця В.М. в м.Лисичанську

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та пені за прострочення виплати страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28 грудня 2017 року о 22-10 год. у м.Лисичанську Луганської області на перехресті нерівнозначних доріг вул.Гарібальді та вул. ім. В.Сосюри, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі, у т ч й позивача, отримали механічні пошкодження.

12.08.2018 року постановою Лисичанського міського суду Луганської області водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_2 було піддано за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Про настання ДТП та страхового випадку позивач повідомив відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» та у квітні 2018 року склав відповідну заяву про виплату страхового відшкодування. До складення заяви про виплату страхового відшкодування, експерт із страхової компанії приїздив для огляду автомобіля позивача для визначення вартості пошкоджень та визначив, що відновна вартість пошкоджених деталей дорівнює 11000 грн.

До теперішнього часу відповідач добровільно не відшкодував шкоду та ухиляється від її відшкодування.

Позивач просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 11000 грн та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1289,57 грн за період з 28.07.2018 року по 24.11.2018 року.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та пені за прострочення виплати страхового відшкодування відмовлено за недоведеністю вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між відповідачем та позивачем або відповідачем та будь-якою іншою особою, на підставі якого (договору) у відповідача виникло зобов`язання по відшкодуванню шкоди позивачу.

Також позивачем на підтвердження його майнових вимог не надано взагалі будь-яких доказів розміру нанесеної йому шкоди в розмірі 11000 грн.

З дослідженої копії заяви про виплату страхового відшкодування вбачається, що позначки про отримання її відповідачем відсутні.

Інші докази отримання відповідачем цієї заяви (поштове повідомлення про вручення, супроводжувальний лист з відміткою про отримання тощо) суду не надані.

Тому суд вважав, що позовні вимоги є недоведеними, і це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував основні засади цивільного судочинства, зокрема: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, визначених ч.3 ст.2 ЦПК України.

Суд поклав на ОСОБА_1 непомірний тягар доведення перед судом тих обставини, які ніким не оспорювались і не викликали сумнівів в розмірі принципу змагальності сторін. Відповідач по справі не надав ні йому ні суду відзив на позовну заяву у якій би або підтвердив або спростував викладені у ній обставини, тобто щодо предмету та підстав позову, а згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, не зберігаючи об`єктивність і неупередженість, поставив замість відповідача під сумнів надані позивачем докази, не роз`яснивши наслідки вчинення/невчинення позивачем тих чи інших дій, зокрема, суд не повідомив, що якщо позивач не надасть докази, на які він посилається, це може бути підставою для відмови у позові, тобто у цьому випадку став на бік відповідача та намагався доводити перед собою (судом) обґрунтованість або навпаки позовних вимог ОСОБА_1 , у підсумку - відмовив на користь відповідача.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що позивач у позовній заяві чітко зазначив, що розмір відшкодування було визначено страховим експертом відповідача, який приїздив та оглядав пошкоджений автомобіль і вказаний факт ніким не оспорювався і тому позивач не звертався з цього питання до будь-яких інших експертів.

Відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Відповідач, якого було повідомлено належним чином про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останнього не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі відповідача за участю позивача-скаржника ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у достатній мірі відповідає.

Так судом першої інстанції було встановлено, що 28 грудня 2017 року о 22-10 год. у м.Лисичанську Луганської області на перехресті нерівнозначних доріг вул.Гарібальді та вул. ім. В.Сосюри, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Лисичанський міський суд Луганської області постановою від 12 лютого 2018 року визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддав адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилається на те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме: договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між відповідачем та позивачем або відповідачем та будь-якою іншою особою, на підставі якого (договору) у відповідача виникло зобов`язання по відшкодуванню шкоди позивачу; будь-яких доказів розміру нанесеної позивачу шкоди в розмірі 11000 грн; доказів направлення/отримання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування (поштове повідомлення про вручення, супроводжувальний лист з відміткою про отримання тощо), при цьому суд першої інстанції зазначає, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається із наданням доказів, та окремо спеціально зазначає, що суд приймав заходи для отримання доказів щодо вимог позивача та ухвалою зобов`язав останнього надати їх. Вказана ухвала була отримана позивачем згідно поштового повідомлення про вручення 21 березня 2019 року тобто за 2 місяці до судового засідання. Позивач у судовому засіданні підтвердив отримання ухвали. Незважаючи на це, докази надані ним не були, клопотання про їх витребування не заявлялося. На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, і це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 останній вважає, що відшкодування завданої шкоди пошкодженням належного йому автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ-, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , повинен відшкодувати відповідач ПрАТ «Київський страховий дім», останній також повинен сплатити позивачу ОСОБА_1 пеню за час прострочення страхового відшкодування.

При цьому, в обґрунтування зазначених обставин до позовної заяви позивачем додані копії: паспорта позивача; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 12.02.2018 року щодо піддання водія ОСОБА_2 адміністративному стягненню; заява від 13.04.2018 року про виплату страхового відшкодування; посвідчення позивача та платіжного доручення.

Між тим, доказів того, що саме ПрАТ «Київський страховий дім» повинен сплатити позивачу страхове відшкодування, та того, що водій ОСОБА_2 є особою, відповідальність якого застрахована і застрахована саме ПрАТ «Київський страховий дім» позивачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, позивачем не надано суду страховий поліс, який, відповідно до п.1.8.ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Крім того, позивачем не надано відповідних, належних та допустимих доказів обґрунтування розміру завданої в результаті ДТП матеріальної шкоди, а також належних та допустимих доказів звернення до відповідача з передбаченими законом повідомленнями щодо ДТП та заявами про виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів, з урахуванням відсутності у матеріалах справи висновку експерта щодо розміру завданої шкоди, не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що страховий агент відповідача оцінив завдану шкоду у 11000 грн, тому позивач не звертався до інших експертів для визначення розміру шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції поклав на ОСОБА_1 непомірний тягар доведення перед судом тих обставини, на які посилався позивач.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо доведення обставин, які мають значення для справи покладаються на кожну сторону, у тому числі й на позивача, і саме в цьому, у тому числі, полягає принцип змагальності сторін, передбачений ст.12 ЦПК України.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності.

Відповідно до ч.2 ст.13 «Диспозитивність цивільного судочинства», збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджено також ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду, суд першої інстанції, належним чином виконав вимоги ч.5 ст.12 ЦПК України щодо роз`яснення позивачу його процесуальних прав та обов`язків, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяв позивачу у реалізації прав, передбачених нормами ЦПК України, але позивач не реалізував своє право щодо звернення до суду з клопотаннями про витребування доказів при неможливості самостійно надати відповідні докази. Таких клопотань матеріали справи не містять.

Думка скаржника про те, що суд першої інстанції повинен був відразу повідомити позивача про те, що у позові йому буде відмовлено ( з будь-яких причин), є хибною та такою, що не відповідає нормам ЦПК України щодо порядку ухвалення судових рішень ( ч.ч.1.2 ст.259 ЦПК України).

Щодо оцінки судом першої інстанції доказів, за доводами апеляційної скарги.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції на обґрунтування позовних вимог до відповідача ПрАТ «Київський страховий дім», по суті позовних вимог позивачем було надано до суду постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 12.02.2018 року щодо піддання водія ОСОБА_2 адміністративному стягненню та заяву ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «Київський страховий дім» від 13.04.2018 року про виплату страхового відшкодування.

Досліджуючи вищезазначену заяву суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо відсутності доказів направлення позивачем та отримання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування (поштове повідомлення про вручення, супроводжувальний лист з відміткою про отримання тощо).

Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що суд мав всі підстави, з урахуванням наданих позивачем доказів та відсутності відзиву на позовну заяву відповідача, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу скаржника на положення ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів, відповідно до частини другої якої жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що позивач у встановленому законом порядку не довів наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 23 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та пені за прострочення виплати страхового відшкодування залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23.09.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді: О.Ю. Карташов

А.В. Яресько