г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3269/18
Номер провадження 2/213/314/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шпільки Т.С.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач зазначає, що є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані відповідачі, однак останні в квартирі не мешкають з 2006 року. Сплату за комунальні послуги та утримання квартири відповідачі не здійснюють, кореспонденцію не отримують, добровільно знятись з реєстрації відмовляються, у зв`язку із чим, просить визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Надали заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У зв`язку з неявкою сторін справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено призначити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставинита відповідні їм правовідносини.

Як видно із договору купівлі-продажу від 29 грудня 2001 року позивач придбав будинок АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 09 листопада 2018 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі (а.с.16,17).

Згідно з актом вуличного комітету №12 від 09 січня 2018 року в будинку

АДРЕСА_1 відповідачі не проживають з 2006 року (а.с.5).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира(ст.379,382 ЦК України). Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано довідку виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 13 березня 2019 року, відповідно до якої, АДРЕСА_1 та російською мовою є "АДРЕСА_1" (а.с.85).

Проте, суд не бере вищевказаний доказ до розгляду, оскільки він не свідчить, що позивач є власником або володіє житловим приміщенням, право на користування яким просить визнати відповідачів втратившими, а саме за адресою:

АДРЕСА_1 , так як відповідно до договору купівлі-продажу від 29 грудня 2001 року позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.6), інших доказів суду надано не було.

Також, згідно з актом вуличного комітету №12 від 09 січня 2018 року відповідачі не проживають з 2006 року в будинку АДРЕСА_1 (а.с.5), однак відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 09 листопада 2018 року відповідачі зареєстровані в будинку

АДРЕСА_1 (а.с.16,17), що на думку суду спростовує доводи позивача стосовно того, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, позивач належними, допустимими та достовірними доказами повинен довести порушення його прав.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів порушення відповідачами його невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 23 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Алексєєв