Справа № 581/776/18
Провадження № 2/581/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року сел. ОСОБА_1

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Бочкун Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. ОСОБА_1 цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, примусове зняття з реєстрації за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

Сутність заявлених до суду вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку № 1 по вул. Заводська у с. Новосеменівка Липоводолинського району Сумської області. У вказаному будинку, крім нього, зареєстрований син померлої дружини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з травня 2004 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає, не відвідує це житло, не оплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні будинку. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. У позасудовому порядку відповідача з реєстрації зняти не вдається, оскільки він відмовляється, тому позивач просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку в належному йому будинку.

Позиція позивача, відповідача по даній справі

У судове засіданні позивач, його представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 не зявилися, у судовому засіданні 12 грудня 2018 року представник ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та додатково суду пояснила про те, що відповідач (син померлої дружини ОСОБА_6В.) зареєстрований з 2002 року в житловому будинок № 1 по вул. Заводська в с. Новосеменівка Липоводолинського району Сумської області, проте не проживає у вказаному будинку близько 14 років, на прохання добровільно знятися з реєстрації з місця проживання у належному позивачу будинку і зареєструватися за місцем фактичного проживання відповідач відмовився, а реєстрація відповідача в вищезаначеному будинку чинить ОСОБА_2 перешкоди у призначенні відповідної субсидії з оплати комунальних послуг.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно з нормою п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2018 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 12 грудня 2018 року о 10 год. 00 хв. 12 грудня 2018 року протокольною ухвалою судді у судовому засіданні оголошено перерву до 18 грудня 2018 року до 08 год. 30 хв. 18 грудня 2018 року судовий розгляд справи відкладено на 11 січня 2019 року у звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого. 11 січня 2019 року протокольною ухвалою судді у судовому засіданні оголошено перерву до 14 січня 2019 року до 08 год. 40 хв. 14 січня 2019 року протокольною ухвалою судді у судовому засіданні оголошено перерву до 23 січня 2019 року до 08 год. 40 хв. 23 січня 2019 року протокольною ухвалою судді у судовому засіданні оголошено перерву до 04 лютого 2019 року до 10 год. 00 хв. 04 лютого 2019 року протокольною ухвалою судді у судовому засіданні оголошено перерву до 13 лютого 2019 року до 08 год. 30 хв.

Установлені судом обставини справи

Позивач є власником житлового будинку № 1 по вул. Заводська у с. Новосеменівка Липоводолинського району Сумської області, житловою площею 30,0 кв.м., який ним набуто в порядку спадкування (а.с.7).

28 вересня 2015 року ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_2П.) померла у с. Сніжки Буринського району Сумської області у віці 61 рік (а.с.8).

Згідно із довідками виконавчого комітету Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 507/02-14 від 29 жовтня 2018 року, та № 505/02-14 від 21 листопада 2018 року, крім позивача, в житловому будинку зареєстрований син колишньої дружини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11, 15).

Відповідно до інформаційного листа депутата Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області по виборчому округу № 4 ОСОБА_7 засвідчено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час по місцю реєстрації не проживає. Про що також засвідчили сусіди: ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.9).

Із довідки Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 12/02-14 від 15 січня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_3 з 2004 року не проживає на території Семенівської сільської ради без повідомлення причин відсутності, рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на території Семенівської сільської ради відсутнє. Інформацією про місце перебування ОСОБА_3 не володіє (а.с. 50, 53).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 543/02-14 від 13 грудня 2018 року, ОСОБА_3 з приводу оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_6 до виконкому Семеннівської сільської ради не звертався (а.с.31).

Із інформаційного листа Липоводолинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області № 1341-15.9-26 від 08 листопада 2018 року вбачається відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та архіві відділу ДРАЦС актового запису про державну реєстрацію смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04 лютого 2019 року, ОСОБА_3 у період з 05 червня 2016 року по 25 січня 2019 року перетинав державний кордон України, а саме: з 05 червня 2016 року по 02 вересня 2016 року; з 11 вересня 2016 року по 09 грудня 2016 року; з 09 жовтня 2018 року по 23 грудня 2018 року, з 09 січня 2019 року і по теперішній час, що разом склало 10 місяців (а.с. 81).

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі:

а) щодо вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком:

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

б) щодо вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку у житлі позивача:

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки суду по суті заявлених вимог:

а) щодо вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом:

У даній справі установлено, що позивач є власником житлового будинку, в якому без поважних причин не проживає відповідач, як член сімї власника житла, більше одного року, не маючи статусу співвласника цього нерухомого майна. ОСОБА_3 був зареєстрований у належному позивачу житлового будинку за його згодою, як власника будинку, з наданням можливості користування ним.

Із пояснень представника позивача, письмових пояснень депутата Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області та двох сусідів, станом на день ухвалення судом даного рішення вбачається, що відповідач більше 13 років не проживав і не проживає з позивачем в належному йому на праві приватної власності будинку, спільним побутом протягом вказаного вище часу не був повязаний, втратив будь-який інтерес до цього житла (не відвідує його). Крім того, з 2016 року неодноразово перетинав кордон України, та періодично перебував в іншій країні, що в сукупності разом склало 10 місяців з червня 2016 року по 09 січня 2019 року, при цьому протягом 2017 року відповідач за межі України не виїзджав (а.с.81).

За таких обставин, суд уважає, що у звязку із непроживанням у вищевказаному житловому будинку понад один рік без поважних причин, відповідач втратив право користування ним, а тому, відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, він підлягає визнанню в судовому порядку таким, що втратив право користування зазначеним житлом.

На думку суду, визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищевказаним будинком, є втручанням держави на повагу до його житла, передбаченого ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, проте таке втручання відбувається на підставі чітко сформульованого, доступного, передбачуваного та однозначного для розуміння пересічним громадянином (в тому числі, відповідачем) вищенаведених норм національних законів, переслідує легітимну мету захисту права позивача на безперешкодне користування житлом та права на призначення субсидії зі сплати житлово-комунальних послуг та є «необхідним у демократичному суспільстві» (у даному спорі суд уважає, що інтерес ОСОБА_2 по визнанню відповідача таким, що втратив право користування житлом, належного першому, співвідноситься з метою захисту його прав та переважає інтерес відповідача бути лише формально зареєстрованою у вищевказаному житлі, практично ним не користуючись тривалий час без поважних причин та втративши із вказаним місцем проживання будь-які властиві для цих відносин звязки) (аналогічних за своєю суттю та змістом висновків дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (п.40-50).

б) щодо вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку:

З огляду на вищевикладені норми законодавства, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача є окремою самостійною підставою для зняття з реєстрації такої фізичної особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке повинно бути виконано органом реєстрації в обовязковому порядку, без додаткового покладення на нього обовязку з примусового зняття відповідача з реєстрації в житлі позивача.

Примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в житлі позивача, як спосіб захисту цивільного права позивача, не передбачений ні нормами ст.16 ЦК України, ні нормами спеціального закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», про застосування іншого законного способу захисту цивільного права позивач не клопотав перед судом, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї частини вимоги з огляду на неналежнообраний позивачем спосіб захисту його права.

Також суд уважає, що позов до відповідного органу реєстрації про примусове зняття відповідача з реєстрації позивачем не заявлявся, а тому відсутні підстави для покладання на такий орган вищевказаного обовязку і відповідно задоволення позову в цій частині.

Розподіл судових витрат по справі

Позивач при зверненні до суду сплатив 704 грн. 80 коп. судового збору, який з огляду на задоволення заявленого позову в основній його частині, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 1, розташованого в селі Новосеменівка Липоводолинського району Сумської області, по вулиці Заводській.

Відмовити у задоволенні позову примусового зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за адресою: вул. Заводській, будинок № 1, с. Новосеменівка Липоводолинський район Сумська область.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. повернення судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Липоводолинський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків суду не відомий).

Повне рішення суду складене 13 лютого 2019 року.

Суддя Д. В. Бутенко