Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 648/4286/15-ц

провадження № 61-14013св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (судді-доповідача),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року, постановлене у складі судді Сімчука С. Б., та рішення Апеляційного суду Херсонської області

від 07 вересня 2016 року, постановлене колегією у складі суддів:

Капітан І. А., Колісниченка А. Г., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»

(далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П, предметом якого є надання останньому кредитних коштів у сумі 85 000 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення до 19 травня 2021 року.

У забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором

04 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечні договори

№ 02-23-Ф080674П-1522 та № 02-23-Ф080674П-1523, відповідно до умов яких ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належні їй земельну ділянку та житловий будинок, а також приміщення магазину, що знаходяться по

АДРЕСА_1 .

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на

16 листопада 2015 року становить 86 762,99 доларів США, що еквівалентно 2 000 735,81 грн.

За таких обставин банк просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П від 20 травня 2008 року, яка становить 86 762,99 доларів США, що еквівалентно 2 000 735,81 грн, та складається із заборгованості: за кредитом - 61 428,61 доларів США; за

процентами - 22 132,18 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 730,72 доларів США, пені за несвоєчасне повернення

процентів - 1 471,47 доларів США, звернути стягнення на предмети іпотеки:

- земельну ділянку загальною площею 0,1059 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:036:0008 та житловий будинок № 17 , який складається з: житлового будинку ( літ . А) загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м., входу в підвал (літ. Б), літньої кухні (літ. В), навісу (літ. Г), сараю (літ. Д), сараю (літ. Е), літньої

кухні (літ. Ж), душу (літ. З), туалету (літ. И), сараю (літ. К), навісу (літ. Л), огорожі (№ 1-4), басейну (№ 5), водопроводу (№ б ), що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- магазин загальною площею 32,8 кв.м, розташований на орендованій земельній ділянці площею 62,3 кв.м та знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за стартовою ціною, яка встановлена як погоджена сторонами іпотечна вартість, а саме 539 671 грн (у спосіб, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеки»), з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки.

Застосувати заходи щодо забезпечення збереження вказаних предметів іпотеки шляхом передачі їх в управління ПАТ «Укрсоцбанк» до їх реалізації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 перед

ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П від 20 травня 2008 року, яка становить 86 762,99 доларів США, що в еквіваленті складає 2 000 735,81 грн, звернуто стягнення на предмети іпотеки: земельну ділянку загальною площею 0,1059 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:036:0008 та житловий будинок № 17 , який складається з: житлового будинку ( літ . А) загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м., входу в підвал (літ. Б), літньої кухні (літ. В), навісу (літ. Г), сараю (літ. Д), сараю (літ. Е), літньої кухні (літ. Ж), душу (літ. З), туалету (літ. И), сараю (літ. К), навісу

(літ. Л), огорожі (№ 1-4), басейну (№ 5), водопроводу (№ б ), та знаходиться по АДРЕСА_1 ; магазин загальною площею 32,8 кв.м, який розташований на орендованій земельній ділянці площею 62,3 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки в межах вартості предмета іпотеки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником основного зобов`язання за кредитним договором банк, як іпотекодержатель, у відповідності до умов укладених договорів іпотеки та Закону України «Про іпотеку» має право вимоги до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині передачі предметів в управління ПАТ «Укрсоцбанк» до їх реалізації, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 34 Закону України «Про іпотеку» передбачає передачу в управління предмету іпотеки з метою отримання продукції, плодів та доходів та забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна, але нерухоме майно що є предметом іпотеки у цій справі не є об`єктом господарювання, а його збереження забезпечується обтяженням іпотекою у Державному реєстрі обтяжень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року змінено рішення Білозерського районного суду Херсонської області

від 08 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат.

Визначено, що розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П

від 20 травня 2008 року становить 83 560,79 доларів США, що станом на

16 листопада 2015 року еквівалентно 1 926 893,77 грн, та 73 841,81 грн, замість - 86 762,99 доларів США, що еквівалентно 2 000 735,81 грн.

Доповнено рішення суду першої інстанції посиланням про те, що складовими суми заборгованості є: заборгованість за кредитом - 61 428,61 доларів США, заборгованість за процентами - 22 132,18 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39 910,03 грн та пеня за несвоєчасне повернення процентів - 33 931,78 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками про наявність підстав для задоволення позову. Однак вважав, що оскільки в резолютивній частині рішення суд першої інстанції, в порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, то рішення суду необхідно змінити, зазначивши такі складові, в тому числі, визначивши розмір пені у гривні.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Білозерського районного суду Херсонської області матеріали цивільної справи № 648/4286/15-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року зупинено виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 648/4286/15-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що позивачем не доведено відкриття ОСОБА_4 позичкового рахунку № НОМЕР_1 та факту перерахування грошових коштів на цей рахунок, як того вимагають положення кредитного договору.

Заявник також вказував, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про визначення початкової ціни предмета іпотеки, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, оскільки початкова ціна предмета іпотеки повинна бути визначена безпосередньо у судовому рішенні.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 травня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П, предметом якого є надання останньому кредитних коштів

у сумі 85 000 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення до 19 травня 2021 року.

04 вересня 2008 року, 22 лютого 2010 року та 23 лютого 2011 року між сторонами договору № Ф080674П укладено додаткові угоди, яким сторони дійшли згоди про внесення змін до кредитного договору від 20 травня

2008 року.

Пунктами 2.1-2.4 кредитного договору визначено, що надання кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 цього договору, проводиться шляхом видачі кредитором кредитних коштів позичальнику готівкою в гривні з позичкового рахунку останнього № НОМЕР_1 . Моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника кредитних коштів в сумі кредиту згідно з умовами даного договору. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту.

При розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Сплата процентів здійснюється щомісячно, у валюті наданого кредиту на рахунок

№ НОМЕР_2 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктами 2.4,

2.10 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктом 1.1, 3.2.3, 3.3.8.1, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором

04 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та банком укладено іпотечний договір

№ 02-23-Ф080674П-1522 та додатковий договір до нього № 1 від 23 лютого 2011 року, відповідно до яких в іпотеку банку передане належне ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,1059 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:036:0008 та будинок житловий за номером 17 , який складається з житлового будинку (літ. А) загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, входу в підвал (літ. Б), літньої кухні (літ. В), навісу (літ. Г), сараю (літ. Д), сараю (літ. Е), літньої кухні (літ. Ж), душу (літ. З), туалету (літ. И), сараю (літ. К), навісу (літ. Л), огорожі (№ 1-4), басейну (№ 5), водопроводу (№ 6 ), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Із пункту 1.3 вказаного іпотечного договору суди встановили, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін складає 431 011 грн.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 04 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір № 02-23- Ф080674П-1523 та додатковий договір до нього № 1 від 23 лютого 2011 року, відповідно до умов яких в іпотеку банку перейшло належне ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме магазин, загальною площею 32,8 кв.м, розташований на орендованій земельній ділянці площею 62,3 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін за даним іпотечним договором складає 108 660 грн.

Судами встановлено, що загальна вартість предметів іпотеки, за вказаними договорами складає 539 671 грн.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором також укладені наступні договори поруки: 20 травня 2008 року - договір поруки № 02-23-Ф0806674П-975 між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

04 вересня 2008 року - договір поруки № 02-23-Ф080674П-1524 між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; 22 лютого 2010 року - договір поруки

№ 06-09/169-Ф080674П між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Суди встановили, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що підтверджено заявою на видачу готівки № 21 від 21 травня 2008 року та випискою за особовим рахунком боржника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії

№ Ф080674П від 20 травня 2008 року.

ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 16 листопада 2015 року у нього виникла заборгованість, яка із заборгованості за кредитом 61 428,61 доларів США, заборгованості за процентами 22 132,18 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту 39 910,03 грн та пені за несвоєчасне повернення процентів 33 931,78 грн.

Заборгованість за кредитом та процентами разом становить

83 560,79 доларів США, що станом на 16 листопада 2015 року еквівалентно 1 926 893,77 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги і звертаючи стягнення на передане в іпотеку майно в рахунок погашення заборгованості у сумі 83 560,79 доларів США, що еквівалентно 1 926 893,77 грн, та 73 841,81 грн, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості поданого позивачем розрахунку заборгованості, який включає проценти і пеню, нараховані за період до 15 листопада 2015 року включно.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитись не можна.

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України

«Про іпотеку»).

Відповідно до статті 3 цього Закону іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановивши порушення позичальником ОСОБА_4 зобов`язань за договором кредиту № Ф080674П від 20 травня 2008 року, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про іпотеку» і дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на передане в іпотеку майно в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що банком не доведено надання позичальнику кредитних коштів на умовах, передбачених пунктом 2.1 укладеного кредитного договору, тобто доказів на відкриття позичкового рахунку № НОМЕР_1 позичальнику та їх видачу з каси банку готівкою в гривні є безпідставними, оскільки спростовані матеріалами справи, а саме заявою боржника про видачу готівки № 21 від 21 травня 2008 року та наданою банком випискою за особовим рахунком боржника, зі змісту яких апеляційний суд встановив факт відкриття банком позичкового рахунку

№ НОМЕР_1 , з якого позичальник має право отримати готівкові кошти за кредитним договором у розмірі 85 000 доларів США.

Крім того апеляційний суд встановив факт надходження на рахунок позичальника визначеної договором суми грошових коштів, та їх рух протягом 2008-2012 років.

Підлягають відхиленню доводи касаційної скарги про те, що не зазначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду є підставою для скасування судових рішень.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Крім того, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд приймаючи рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюється іпотекодержателем від свого імені, в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому незазначення судом у резолютивній частині рішення початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування такого рішення суду.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 грудня 2015 року у справі

№ 6-1205цс15, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі

№ 14-11цс18.

Проте, визначаючи розмір кредитної заборгованості ОСОБА_4 , яка підлягає погашенню за рахунок отриманих від реалізації іпотечного майна коштів, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на положення кредитного договору щодо строку його дії у випадку невиконання (неналежного виконання) зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такої зміни.

Аналогічні висновки про застосування норм права щодо зміни строку договору у подібних правовідносинах викладені в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 756/7362/14-ц (провадження

№ 61-13620св18); від 20 червня 2019 року у справі № 753/14559/15-ц (провадження № 61-12798св18) та від 24 липня 2019 року у справі

№ 751/2958/16 (провадження № 61-3697св18).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Оскільки прострочена заборгованість за кредитом виникла з 29 грудня

2012 року, то відповідно до пункту 4.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів після нарахування простроченої заборгованості, внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, тобто 30 березня

2013 року.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором банк вказував про нарахування процентів і пені до 15 листопада 2015 року, однак не врахував, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив 30 березня 2013 року, після чого кредитор втратив право на нарахування процентів та пені в розмірах передбачених кредитним договором.

За таких обставин, сума заборгованості в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки підлягає зменшенню на 24 593,07 доларів США, з яких: сума строкових процентів 18 871,09 доларів США, сума прострочених процентів 2 519,79 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1 730,72 доларів США, що еквівалентно 39 910,03 грн та пеня за несвоєчасне повернення процентів 1 471,47 доларів США, що еквівалентно 33 931,78 грн, які нараховані банком починаючи із 31 березня 2013 року, тобто після спливу строку користування кредитом відповідно до пункту 4.4 кредитного договору.

Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» вимог про стягнення інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень

статті 625 ЦК України не заявляв, колегія суддів дійшла висновку про зменшення загального розміру заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки у цій справі до 62 169,91 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 61 428,61 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 741,30 доларів США.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але допущено порушення норм процесуального права, рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом зменшення визначеної апеляційним судом суми заборгованості ОСОБА_4 в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки з 83 560, 79 доларів США, що еквівалентно 1 926 893, 77 грн, та 73 841, 81 грн до 62 169, 91 доларів США, що еквівалентно 1 433 624, 76 грн та зазначенням, що складовими суми заборгованості є заборгованість за кредитом 61 428, 61 доларів США, заборгованість за процентами 741, 30 доларів США.

Щодо поновлення оскаржуваного судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки касаційна скарга задоволена частково необхідно поновити виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області

від 08 квітня 2016 року та рішення апеляційного Херсонської області

від 07 вересня 2016 року у незміненій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року змінити в частині визначення загального розміру вимог та його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а саме розмір заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080674П від 20 травня 2008 року, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмети іпотеки, зменшити із 83 560,79 доларів США, що еквівалентно 1 926 893,77 грн, та 73 841,81 грн до 62 169,91 доларів США, що еквівалентно 1 433 624, 76 грн, складовими якої є заборгованість за кредитом в сумі 61 428,61 доларів США і заборгованість за процентами в сумі 741,30 доларів США.

Поновити у незміненій частині виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року та рішення Апеляційного Херсонської області від 07 вересня 2016 року у справі № 648/4286/15-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович