Справа № 346/6448/18
Провадження № 2/346/696/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого-судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була її мати ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності.

Станом на 01.07.1990 року в даному житловому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_3, та її син, рідний брат позивачки ОСОБА_2. Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів у господарстві проживали вказані особи, то кожному з них належить по 1/2 частині зазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, яка за життя залишила заповіт, яким все своє майно заповіла їй, ОСОБА_1. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

Спадщину за заповітом прийняла вона, подавши заяву про прийняття спадщини у визначений законом термін, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Крім неї, спадкоємців, які б претендували на спадщину (обов'язкову частку), не має.

З метою оформлення спадщини після смерті матері вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв'язку з тим, що право власності зареєстроване лише за померлою головою колгоспного двору, а іншим членам колгоспного двору їх частки не виділено. Син померлої, ОСОБА_2, не власність у бувшому селянському дворі не претендує в не заперечує щодо визнання права власності на спадкове майно в цілому за нею. Просить визнати за нею право власності на житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка подала письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 подав письмове клопотання, в якому відмовився від своєї частки у спірному будинковолодінні на користь позивачки, позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи провести без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки та відповідача, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

16.05.1958 року зареєстрували шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_3», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, батьками якої вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 31).

18.10.1980 року одружились ОСОБА_7 та ОСОБА_1, остання змінила прізвище на «ОСОБА_1», про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 18.10.1980 року (а.с.31).

Згідно свідоцтва про право особистої власності від 22.07.1990 року, виданого виконкомом Коломийської районної ради, в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3, що також підтверджується даними виписки з інвентаризаційних матеріалів № 62688 від 06.11.2018 року (а.с.5,6).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Корницької сільської ради 04.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 171, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно та права, які належні їй на момент складення цього заповіту, та майно і права, які належатимуть їй в майбутньому, заповіла дочці ОСОБА_1, яка є позивачкою по даній справі (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_3, що стверджується копіями свідоцтва про смерть відповідно серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 (а.с 25,.27).

Згідно довідки Корницької сільської ради № 1062 від 14.11.2018 року станом на 01.07.1990 року в спадковому будинку були зареєстровані: голова двору - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; її син ОСОБА_2. На момент смерті ОСОБА_3 у вказаному господарстві був зареєстрований її син - ОСОБА_2. Заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений виконкомом Корницької сільської ради 04.07.2008 року за № 171, не змінювався і не скасовувався (а.с.24).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з 1/2 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яку фактично прийняла позивачка, подавши заяву про прийняття спадщини у визначений законом термін, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 20687799 від 20.07.2009 ( а.с. 33).

20.07.2009 року позивачка звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 32).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3, частки померлої голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с. 34).

На підставі ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України: "У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду". Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що: частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього права може бути визнання права.

Згідно ч.1 п.11ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті. У відповідності дост.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ст.ст.346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Відповідач подав до суду письмове клопотання, в якому не заперечує щодо позовних вимог позивачки і просить їх задовольнити.

Згідно даних технічного паспорту, в АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок «літ. А», навіс «літ. Б», стайня «літ. В», стодола «літ. Г», літня кухня «літ. Д», навіс «літ. Е», криниця «№ 1», огорожа «№ 2-3» замощення «І» (а.с. 22-24).

Згідно звіту про оцінку майна від 27.11.2018 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 73,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 221 760,00 грн. (а.с.10-23).

За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

На підставі ст.16,328,346,347,392,1222,1234,1268 ЦК України та, керуючись ст.ст. 247 ч.2 ,239,263,264,265,268,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_2, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 18 лютого 2019 року.

Суддя Веселов В. М.