ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Херсон

справа № 766/1051/17

провадження № 22-ц/819/234/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Вейтас І.В.,
Приходько Л.А.,
секретарЗварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 18 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що 27 вересня 2016 року на перехресті вул. Ілліча та вул. Нафтовиків в м. Херсоні сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного ОСОБА_8 автомобіля «Мазда 323», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля «Тойота Прадо», д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 під керуванням ОСОБА_7 Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав значних пошкоджень. Автомобілі сторін по справі забезпечені полісом страхування цивільно-правової відповідальності. На місці пригоди ОСОБА_7 визнав себе винним, на підставі чого було складено Європротокол. Позивачі вважають, що згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю «Мазда 323» в результаті пошкоджень, становить 45 188,36 грн. Страховою компанією було відшкодовано 20 000,00 грн. Оскільки відповідачі відмовили позивачам відшкодувати частину матеріальної шкоди в розмірі 25 188,36 грн., позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_6, як власника автомобіля, на користь ОСОБА_8, як власника пошкодженого автомобіля, зазначений розмір матеріальної шкоди. Також позивачі просили суду стягнути з ОСОБА_6, як з власника автомобіля, понесені ними витрати на правову допомогу та додаткові витрати на проведення експертного дослідження пошкоджень, а саме: з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 - додаткові витрати в сумі 750,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн.; з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9- витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн.

Крім того, позивачі зазначають, що їм було завдано моральної шкоди. Так, ОСОБА_8, в результаті скоєння ДТП, була позбавлена права власності на транспортний засіб, оскільки він не підлягає відновленню, вона була змушена займатися питанням витребування у відповідачів спричиненої шкоди. ОСОБА_9, який керував транспортним засобом під час зіткнення автомобілів, отримав тілесні ушкодження, каретою швидкої допомоги був доставлений до медичного закладу, де отримав першу медичну допомогу, однак від госпіталізації відмовився через необхідність працювати та годувати свою сім'ю. Спричинену моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі 5 000,00 грн., яку вони просили суд стягнути з ОСОБА_7, як з винної особи у скоєнні ДТП, на користь кожного.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено:

- стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 25 983,36 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. та судові витрати 640,00грн., всього 30 123,36 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена шкода визначена в розмірі 25 188,36 грн., як різниця ринкової вартості транспортного засобу марки «Мазда 323» та виплаченим страховим відшкодуванням, яка підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_6, як власника автомобіля «Тойота Прадо».

Проте колегія суддів не може погодитися з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2016 року на перехресті вул. Ілліча та вул. Нафтовиків в м. Херсоні за участі автомобіля «Мазда 323», д.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_9, та автомобіля «Тойота Прадо», д.н. НОМЕР_1, належним на праві власності ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_7, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження, про що було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Винну у скоєнні ДТП визнав ОСОБА_7, на підставі чого між учасниками ДТП було складено Європротокол (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, власником транспортного засобу «Мазда 323», д.н.НОМЕР_2 є ОСОБА_8 (а.с.117).

Матеріали справи містять висновок №Ве-423 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 24 жовтня 2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда 323», д.н.НОМЕР_2 становить 175 737,94 грн., ринкова вартість становить 45 188,36 грн. Транспортний засіб не підлягає відновленню (а.с.8-31).

Належний ОСОБА_8 на праві власності автомобіль марки «Мазда 323», д.н.НОМЕР_2 застрахований у ПрАТ «Європейський страховий союз», а автомобіль марки «Тойота Прадо», д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, застрахований у ТДВ СК «Альфа-гарант».

Страховою компанією 02 грудня 2016 року було відшкодовано 20 000,00 грн. за пошкоджений 27 вересня 2016 року внаслідок ДТП автомобіль автомобіля «Мазда 323» , про що свідчить лист від 12 червня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.101). Зазначений факт сторонами не оспорюється. Жодних відомостей про причини відмови страховою компанією у виплаті решти завданої автомобілю позивача шкоди матеріали справи не містять і судом першої інстанції зазначені обставини не досліджувалися та не були встановлені.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування недоплаченої майнової шкоди ОСОБА_8, як власник пошкодженого автомобіля марки «Мазда 323», заявила дані вимоги до ОСОБА_6, як до власника автомобіля марки «Тойота Прадо», який, на її думку, повинен відповідати за заподіяну шкоду. Вимог про відшкодування майнової шкоди до ОСОБА_7, як до особи, винної у скоєні ДТП, ОСОБА_8 не заявляла.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Про те, що ОСОБА_7 не мав права керувати автомобілем марки «Тойота Прадо» на час скоєння ДТП позивачами не зазначалося, і таких відомостей не містять і матеріали справи.

Таким чином, саме ОСОБА_7, як винна особа у скоєнні ДТП, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, має відповідати за понесену позивачам шкоду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 25 983,36 грн., стягнення витрат на правову допомогу та судові витрати, а також позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені до особи, яка не відповідає за заподіяну шкоду, що спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як стверджується сторонами по справі, на час ДТП цивільно-правова відповідальність власників автомобілів - учасників ДТП, була застрахована у страхових компаніях. В результаті ДТП сторони дійшли згоди до складання Європротоколу.

Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол».

Таким чином, європротокол - це спрощена форма оформлення ДТП його учасниками без виклику патрульної поліції.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що останні погодили між собою зазначену обставину, патрульну поліцію не викликали, самостійно заповнили бланк європротоколу.

Крім того, в європротоколі відповідач ОСОБА_7 власноручно зазначив про свою вину у вчиненні ДТП.

Таким чином, відповідач ОСОБА_7 на місці ДТП свою вину визнав, сторони мали діючі страхові поліси цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, травмованих при дорожньо-транспортній пригоді не було, в зв'язку з чим працівники патрульної поліції на місце ДТП сторонами не викликалися, і на місці ДТП ними було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У пункті 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року № 698 затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів справи, страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено позивачеві 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди.

Будь-яких відомостей стосовно того, чому саме лише 20 000,00 грн. страховою компанією було виплачено позивачу в рахунок відшкодування шкоди, в той час як чинним законодавством затверджено ліміт відповідальності у розмірі 50 000,00 грн., матеріали справи не містять. Зазначені обставини судом першої інстанції не встановлювалися, до участі у справі страхові компанії не притягувалися.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не роз'яснив позивачам право заявити клопотання про залучення до участі у справі страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, і не попередив їх про наслідки вчинення або не вчинення цієї процесуальної дії. Визначене має важливе правове значення, оскільки в разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суд першої інстанції не дослідив та не встановив, решту завданої і доведеної шкоди зобов'язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст.1194 ЦК України).

Що стосується заявлених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_7, як до винної особи у скоєні ДТП, вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до положень п.п.1,3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_8, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з винної у скоєнні ДТП особи - ОСОБА_7 моральної шкоди, посилалась на те, що вона зазнала значних моральних страждань, які виразилися у позбавленні права власності на транспортний засіб, який не підлягає відновленню. Вона змушена вчиняти дії, спрямовані на витребування у відповідачів відшкодування завданої шкоди, що спричиняє їй певний клопіт.

Позивач ОСОБА_9 також зазначав про спричинення йому ОСОБА_7 моральної шкоди. Посилався на те, що він керував транспортним засобом під час зіткнення автомобілів та внаслідок чого отримав тілесні пошкодження. Каретою швидкої допомоги був доставлений до медичного закладу, де отримав першу медичну допомогу, проте від госпіталізації відмовився через необхідність працювати та годувати сім'ю. Таким чином, через винні дії ОСОБА_7, він зазнав значних моральних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни у його житті.

Враховуючи, що в результаті винних та протиправних дій відповідача ОСОБА_7, позивачі зазнали певних душевних страждань, суд першої інстанції зважаючи на наведені вище норми матеріального права, прийшов обґрунтованого висновку щодо права позивачів на відшкодування моральної шкоди, та виходячи з засад розумності та справедливості, правомірно стягнув з відповідача ОСОБА_7, як з винної особи, на користь позивачів 3 000,00 грн. кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність заподіяння позивачам моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі елементи, які необхідні для застосування цивільно-правової відповідальності у даних правовідносинах є доведеними.

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 25 983,36 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. та судових витрат в розмірі 640,00 грн., а всього 30 123,36 грн., а також в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в зазначеній частині нового судового рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 25 983,36 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. та судових витрат в розмірі 640,00 грн., а всього 30 123,36 грн., а також в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн. - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 11 лютого 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

Л.А.Приходько