Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/950/18

2/330/23/2019

"13" лютого 2019 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

судді Ковальчук О.А.

за участю секретаря Базаджи Т.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Якимівка Запорізької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

06.06.2018 року до Якимівського районного суду Запорізької області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_5.. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1. Зазначений будинок було придбано у 2000 році відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_5 (на той час її прізвище було ОСОБА_6). Крім позивача у спадкодавиці є ще два спадкоємця першої черги відповідач дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_7 Після смерті своєї дружини позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини на його ім'я, крім того, позивач як особа, яка проживала із спадкодавцем на час її смерті, вважається таким, що прийняв спадщину. Але після подачі зазначеної заяви нотаріусом було повідомлено позивачу, що 25.05.2016 року його дружина ОСОБА_5 склала заповіт, згідно змісту якого вона заповідала зокрема будинок АДРЕСА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 Таким чином зазначеним заповітом спадкодавця усунула позивача від спадщини. Позивач просить суд визнати даний заповіт недійсним,мотивуючи тим, що будинок був придбаний під час проживання однією сім*єю на спільні кошти до укладання шлюбу ,а саме до 01.07.2003 року. Протягом спільного проживання як до шлюбу, так і після його укладення, позивач та ОСОБА_5, усвідомлюючи, що у життя поступово наближається старість, неодноразово між собою обговорювали питання стосовно сумісного проживання, допомоги один одному, сповідання, що в певний час у випадку смерті одного з них інший не залишиться без своєї оселі, свого будинку. Наприкінці 2015 року ОСОБА_5 захворіла, їй було спочатку поставлено діагноз хвороби шлунку та підшлункової залози, але на початку 2016 року в результаті обстеження у ОСОБА_5 було діагностовано рак печінки. У зв'язку з тим, що за рекомендаціями лікарів проводити будь-яке хірургічне втручання для лікування хвороби було вже запізно ОСОБА_5 було призначено терапевтичне лікування, в ході якого ОСОБА_5 шляхом ін'єкцій вводилися сильнодіючі обезболюючі речовини. В травні 2016 року стан ОСОБА_5 значно погіршився, у зв'язку із зазначеним їй було призначено більш інтенсивне та в більших дозах терапевтичне лікування, позивач та близькі ОСОБА_5 вважали, що її смерть наступить в найближчий час. Але влітку на деякий час стан ОСОБА_5 покращився, однак в грудні 2017 року вона померла. Ані до своєї хвороби, ані під час такої і навіть в останні дні свого життя ОСОБА_5 ніколи не виказувала свого бажання складати будь-який заповіт, напроти під час бесіди із ОСОБА_5, коли їй було діагностовано онкологічне захворювання та усвідомлюючи, що така хвороба є практично невиліковною, вона неодноразово казала, що будинок, який було придбано ними у 2000 році, є такою же власністю позивача, як і її особисто. Отже, виходячи з викладеного, позивач вважає, що заповіт від 25.05.2016 року, яким ОСОБА_5 фактично усунула позивача від спадщини,був укладений нею під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. Таким чином позивач просить визнати недійсним заповіт, який був складений 25.05.2016 року ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог з метою встановлення стану здоров'я ОСОБА_5 під час складання нею заповіту 25.05.2016 року позивач заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 30.08.2018 року призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. 20.12.2018 року судом було поновлено провадження у зв'язку з надходженням висновку судово-психіатричного експерта.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 та позивач підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити, мотивуючи тим, що померла ОСОБА_5 уклала заповіт,будучи під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. ОСОБА_1 пояснив, наприкінці 2015 року його дружина ОСОБА_5 захворіла, їй було спочатку поставлено діагноз хвороби шлунку та підшлункової залози, але на початку 2016 року в результаті обстеження у ОСОБА_5 було діагностовано рак печінки. У зв'язку з тим, що за рекомендаціями лікарів проводити будь-яке хірургічне втручання для лікування хвороби було вже запізно, ОСОБА_5 було призначено терапевтичне лікування, в ході якого ОСОБА_5 шляхом ін'єкцій вводилися сильнодіючі обезболюючі речовини. В травні 2016 року стан ОСОБА_5 значно погіршився, у зв'язку із зазначеним їй було призначено більш інтенсивне та в більших дозах терапевтичне лікування, позивач та близькі ОСОБА_5 вважали, що її смерть наступить в найближчий час. Але влітку на деякий час стан ОСОБА_5 покращився, однак в грудні 2017 року вона померла. Ані до своєї хвороби, ані під час такої і навіть в останні дні свого життя ОСОБА_5 ніколи не виказувала свого бажання складати будь-який заповіт. Отже, позивач вважає, що заповіт від 25.05.2016 року, яким ОСОБА_5 фактично усунула позивача від спадщини,був укладений нею під впливом вживання сильнодіючих знеболюючих речовин, вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати, тобто бажання заповідача не було вільним та не відповідало її волі. Позивач ОСОБА_1 також пояснив, що ні він, ні інші особи не зверталися до суду про визнання ОСОБА_8 недієздатної.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, та пояснили, що с 1999 року її мати та позивач почали зустрічалися та мали намір створити сім'ю. В 2003 році вони одружились та стали жити як одна сім'я та вести спільний бюджет. До укладання шлюбу бюджет у них був різний. Мати та двоє дітей, в тому числі ОСОБА_3 приватизували квартиру, яка розташована в будинку АДРЕСА_2. Вони дали згоду на продаж квартири і мати ОСОБА_5 продала приватизовану квартиру та за отримані кошти купила житловий будинок АДРЕСА_1. З моменту покупки цього будинку весь час ОСОБА_5 висловлювала думку того, що цей будинок вона заповість ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Знаючи про те, що ОСОБА_5 склала на її ім'я заповідальне розпорядження, вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Посилання позивача на те, що заповіт від 25.05.2016 року був складений під впливом вживання сильнодіючих обезболюючих речовин та вона не усвідомлювала свої дії, не могла в повній мірі ними керувати є хибним на не відповідає дійсності. В кінці 2017 року на другий день після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1 завідомив, що вона залишила заповіт, яким заповідала все майно ОСОБА_3, але показати даний заповіт він відмовився. ОСОБА_3 знала, що мати збиралася заповідати їй все майно, але не знала, коли вона склала заповіт. При житті її мати казала, що будинок вона залишить їй, а квартиру - брату ОСОБА_2. Після смерті матері вона запропонувала ОСОБА_1 скласти договір довічного утримання будинку, але оформити будинок на неї. Але він відмовився, замість цього він подав позовну заяву до суду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача,відповідача, представників позивача, відповідача, свідків, експерта, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не законні, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 01.07.2003 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1,виданого Відділом реєстрації громадянського стану Якимівськогог РУЮ Запорізької області. Після одруження прізвище дружини - ОСОБА_5 (а.с.5). 11.04.2016 року ОСОБА_5 було проведено КТ-обстеження органів грудної та черевної порожнини та було діагностовано рак печінки (медична карта амбулаторної хворої ОСОБА_5.). Згідно довідки КУ «Мелітопольський онкологічний диспансер» №444 від 14.08.2018 року у хворої ОСОБА_5 на підставі клініки та даних обстеження встановлено злоякісне захворювання печінки. Враховуючи тяжкість стану лікарем ОСОБА_9 було рекомендовано симптоматичне лікування (знеболюючі, дезінтоксикація) за місцем проживання, тобто у Якимівці. Спеціальне лікування у КУ «Мелітопольський онкологічний диспансер» з приводу захворювання печінки у хворої ОСОБА_5 було не показане. Після консультації та одержання довідки у Мелітопольському онкодиспансері хвора ОСОБА_5 у подальшому повинна була отримувати симптоматичне лікування за місцем проживання (а.с.95). 19.05.2016 року оглядалася сімейним лікарем.

25.05.2016 року ОСОБА_5 на момент складання заповіту станом на 25.05.2016 року, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, маючи повну цивільну дієздатність, склала заповіт, згідно якого все майно, що їй буде належати на день її смерті заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт був складений о 10 годині 00 хвилин у двох примірниках у приміщенні Якимівської державної нотаріальної контори. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 і власноручно підписаний нею у в присутності нотаріуса. ОСОБА_5 власноручно написала: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано уголос», під чим і поставила свій підпис.Д Нотаріусом особу заповідача встановлено та перевірена її дієздатність. Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Одиноковим С.В. у реєстрі за № 177. (а.с.67). Як позивач так і відповідач не заперечують, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1, який був придбаний нею до реєстрації свого шлюбу з ОСОБА_1 Хоча позивач посилається, що будинок був придбаний на спільні кошти, але суд не досліджував дані обставини, оскільки вони не були предметом позову.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 474 від 11.10.2018 року ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 під час складання нею заповіту 25.05.2016 року виявляла психічні розлади у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню внаслідок ракової інтоксикації. Ступінь наявних психічних розладів був таким, що істотно впливав (обмежував) на її здатність в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту (а.с.129-137).

Експерт ОСОБА_11 пояснила, що для проведення експертизи їй надали амбулаторну картку померлої. В картці лікарі не завжди відображають психічний стан під експертної. Згідно записів у амбулаторній картці від 24.05.2016 року померла страждала на сильні болі, зниження маси тіла. за 20.05.2016 року записів у медичній картці не було, однак експерти зробили висновок та розцінили її стан як здатність її в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними, але жодного запису в амбулаторній картці щодо її психічного стану не було. У експертів склалася картина, що померла мала соматичні розлади, психічні розлади, знаходилася у пригніченому стані. Експерт не може вказати точну дату, коли почалися психічний розлад, оскільки це не відображено в медичній документації. Вона знаходилася в залежному стані від оточуючих, та могла знаходитися під їх впливом.

У відповідності до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної в листі № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено презумпцію психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України.

Судом встановлено, що проведеною по даній справі посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 на момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується про те, що ступінь наявних психічних розладів був таким, що істотно впливав (обмежував) на її здатність в повній мірі усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту.

Разом с цим відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

В судовому засіданні свідок Одиноков С.В., який працює державним нотаріусом Якимівського нотаріального округу, пояснив, що при здійсненні нотаріальних дій він встановлює особу за паспортом, переконуючись чи є вона дієздатною. Якщо не виникає сумніву в дієздатності особи, вчиняє нотаріальні дії з її участю. ОСОБА_5 під час складання та посвідчення заповіту поводилась нормально, чітко сформулювала свої побажання стосовно змісту заповіту. На вигляд була бліда. Сумніву в її недієздатності у нього не було.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що у 1998 році вона жила на АДРЕСА_3, на цій же вулиці жив ОСОБА_1, вона його добре знала. Він розповідав, що познайомився с ОСОБА_5. вони деякий час зустрічалися, потім позивач перейшов до неї жити. Потім вони купили будинок та переїхали жити на АДРЕСА_1. Будинок вони купила на гроші ОСОБА_5, але ремонт в ньому робили на гроші ОСОБА_1 Вони жили дуже мирно. Коли ОСОБА_5 захворіла, ОСОБА_1 за нею піклувався. З осені ОСОБА_5 вже не могла встати з ліжка.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_5. Вона знала, що ОСОБА_5 хворіла на онкологічне захворювання печінки. Зі слів ОСОБА_5, у 2016 року вона лікуватися у онкологічну лікарню в м. Мелітополь. У травні цього ж року їй стало значно гірше, та усі думали, що вона невдовзі помре. Вона приймала сильнодіючі знеболюючі препарати. Весь час ОСОБА_1 за своєю дружиною піклувався. Будь-яких розмов про заповіт не було.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона знає ОСОБА_1 з 1987 року, коли його перша дружина померла, він познайомився з ОСОБА_6, вони разом проживали. Останній раз свідок ОСОБА_14 спілкувалася з ОСОБА_5 у грудні 2015 року на дні народження онука, Потім, через деякий час, ОСОБА_1 розказав ОСОБА_14, що в нього сильно захворіла дружина, він весь час проводив з дружиною, і в дома і в лікарнях.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_5 вона знає більше 10 років, вона у неї часто купляла різні речі. В кінці серпня 2017 року вона прийшла купувати шпалери, тому же збиралась робити ремонт. Протягом 2016-2017 року ОСОБА_15 не дуже часто бачила ОСОБА_5, оскільки вона заходила в універмаг за необхідності. будь-яких відомостей про того кому належить будинок, вона не знає. Про хворобу ОСОБА_5 вона дізналася від ОСОБА_3 Про смерть ОСОБА_5 вона дізналася від ОСОБА_1 та ОСОБА_3, коли вони прийшла до універмагу.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, ОСОБА_5 отримала у власність трикімнатну квартиру від виробництва. Згодом вона продала або обмінялася на інший будинок. При продажі квартири діти давали згоду на її продаж. Протягом 2016-2017 року вони рідко бачилися та спілкувалися. Про стан здоров'я ОСОБА_16 дізнавалася від ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_17 пояснила, вона працює патронажною сестрою у Якимівській районній лікарні. З 20.06.2016 року до 20.06.2016 року та з 05.07.2016 по 15.07.2016 року її призначили бути патронажною сестрою ОСОБА_5 Вона регулярно приходила колоти обезболюючі уколи, протиблювотне, глюкозу. Коли ОСОБА_17 приходила колоти уколи, ОСОБА_5 ходила за допомогою чоловіка та вела себе адекватно.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона працює дільничним лікарем Якимівської центральної районної лікарні. Сім'я ОСОБА_5 перебуває у неї на обліку. ОСОБА_5 хворіла, у неї була гіпертонія та хронічний панкреатит. На початку 2016 року їй стало гірше. В травні 2016 року їй був виставлений діагноз цероз печінки 4 стадії. Рекомендоване лікування на дому, із застосуванням обезболюючих засобів. В травні вона її періодично обстежувала та робила обезболюючи уколи. Робила це як удома, так і в лікарні. На фоні гіпертонії її адекватність не викликала сумнівів. 19.05.2016, 20.05.2016 року вона її обстежувала. 20.05.2016 року вона їй рекомендувала трамадол, але вона їх не приймала. 24.05.2016 року вона її обстежувала з інтерном, порушення психіки на той час не виявляли, підстав для направлення її лікарю психіатру не було. З травня 2016 року вона приймала обезболюючі, але це не впливало на її свідомість. Обезболюючі ліки не були наркотичними. З 14.11.2017 року їй був призначений морфін в таблетках. В її обов'язки як лікаря входить відображати фізичний стан хворого та призначати лікування. Якщо ОСОБА_5 була б небезпечна для себе та оточуючих, то вона б позвала на консультацію лікаря-психіатра. ЇЇ психічний стан випливав з фізичного стану, оскільки у неї був рак 4 стадії, з метастазами та вираженим больовим синдромом та інтоксикацією. Задачею лікаря було призначити лікування задля поліпшення стану хворої. Коли вона приходила додому до ОСОБА_5, то поруч був лише її чоловік ОСОБА_1 Дочку ОСОБА_5 вона бачила лише 1 раз, за деякий час до хвороби. Якщо б при огляді ОСОБА_5 на дому вона виявила би у неї психічні розлади, цей психічний стан вона відобразила би у медичній картці та направила на огляд лікарю-психіатору. Але таких симптомів не було і тому відомості про порушення психічного стану у медичній картці не записані.

Пояснення експерта ОСОБА_11 стосовно того, що ОСОБА_5 знаходилася під впливом інших осіб мають характер припущення і не підтверджуються матеріалами справи. Так дійсно, відповідач ОСОБА_3 пояснила, що вона відвідувала під час хвороби мати тричі на тиждень, але як вбачається з пояснень свідків чоловік також доглядав ОСОБА_5

Відповідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд враховує повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, зокрема медичною документацією ОСОБА_5 та показаннями свідків, що у сукупності підтверджує здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 25.05.2016 року та відсутність підстав для визнання заповіту недійсним. Проведеною посмертною судово-психіатричною експертизою № 474 11.10.2018 року не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 на момент вчинення заповіту 25.05.2016 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується про те, що захворювання заповідача істотно впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи не є достатнім доказом того,що під час укладання заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними,тобто не було волевиявлення заповідача.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатностю. Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач не надав доказів того, що на час укладання заповіту мати внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та (або)керувати ними.

Надані позивачем докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про відсутність обставин, які викладені позивачем в обгрунтування своїх вимог.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Суд прийшов до висновку, що заповіт, який був зроблений ОСОБА_5 25.05.2016 року, та посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Одиноковим С.В. відповідав вимогам статей 1233,1234,1247,1248,1257 ЦПК України. Позивач не довів ті обставини, що ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладання заповіту та волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 203, 204, 209, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту, укладеного 25.05.2016 року ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Якимівської державної нотаріальної контори Запорізької області Одиноковим С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 177, яким ОСОБА_5 заповідала все її майно, яке буде належати на день її смерті, зокрема належний їй будинок АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 22.02.2019 року.

Суддя: