Справа № 503/741/19
Провадження № 2/503/533/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на утриманні позивача знаходяться неповнолітні донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25.01.2011 року з ОСОБА_4 на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/5 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що змінився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також те, що неповнолітній син ОСОБА_7 тяжко хворий, та необхідні значні кошти на проведення хірургічної операції, позивач просить ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати, понесені нею на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення, вказуючи, що у позивача не відбулося зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, а також те, що матеріальний стан відповідача з часу визначення розміру аліментів не змінився, а зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, не є підставою для їх збільшення.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25.01.2011 року, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку(доходу),але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області № 1362 від 20.08.2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають на утриманні позивачки.

З довідки ТОВ «Медичний центр «МЕДІКАП» від 14.03.2018 року встановлено, що неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз - церебральна ангіодистонія, як наслідок закритої черепно-мозкової травми.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач посилається у позовній заяві.

Отже, зміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Будь-яких доказів про те, що у відповідача наявний дохід у більшому розмірі, ніж при визначенні розміру аліментів позивач не надала суду, також позивачем не доведено, що її матеріальний стан погіршився, а також не доведено погіршення її здоров`я, як одержувача аліментів або поліпшення здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Отже, доводи позивача про хворобливий стан неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є підставою не для збільшення розміру аліментів, а для стягнення додаткових витрат на дитину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За вказаних обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 24 вересня 2019 року.

Суддя Б.С. Сердюк