КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/2703/17
Головуючий у суді І інстанції - Потабенко Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/336/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Щербанівська сільська рада, ОСОБА_10, Обухівська районна державна адміністрація Київської області, Відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що її мати, ОСОБА_3, одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку серія НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, загальний розмір 0, 1200 га, яка розташована в Київській області, Обухівського району, с. Щербанівка, кадастровий номер: НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для садівництва. Право власності було зареєстровано 03 червня 2013 року.

21 лютого 2014 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В., було посвідчено договір дарування спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та нею, право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 лютого 2014 року.

Позивачем зазначається, що в квітні 2017 року під час встановлення межових знаків на спірній земельній ділянці вона як власник даної земельної ділянки та працівники землевпорядної організації зіткнулись із ОСОБА_5, яка перешкоджала встановленню даних знаків та стверджувала, що дана земельна ділянка належить їй на праві приватної власності.

01 червня 2017 року позивач зверталась до Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області із заявою про вирішення земельного спору між нею та ОСОБА_5, проте відповіді так і не отримала.

Зазначає, що 13 червня 2017 року Щербанівська сільська рада надала письмову відповідь про те, що 23 сесією 5-го скликання було прийнято рішення №4.2 від 14 лютого 2009 року «Про погодження надання у власність земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Щербанівської сільської ради громадянці ОСОБА_5», проте відомості щодо передачі ОСОБА_6 земельної ділянки в межах Щербанівської сільської ради відсутні.

Враховуючи викладене, позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення Щербанівської сільської ради №4.2 від 14 лютого 2009 року «Про погодження надання у власність земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Щербанівської сільської ради громадянці ОСОБА_5», зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою, яка розташована в Київській області, Обухівського району, с. Щербанівка, кадастровий номер: НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для садівництва, шляхом запобігання вчинення дій щодо знищення межових знаків та використання, оброблення ділянки для власних потреб.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивувала тим, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_5 частково визнала позовні вимоги та вказала, що вона дійсно користується земельною ділянкою за кадастровим № НОМЕР_2. Вважає, що відповідач отримала рішення про виділення їй земельної ділянки лише через пів року, після того як ОСОБА_3 отримала розпорядження Обухівської районної державної адміністрації на спірну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При апеляційному розгляді справи позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5 заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, мотивуючи свої заперечення тим, що вона ніяких дій щодо позивачки не вчиняла і вперше її побачила у судовому засіданні Обухівського районного суду. Крім того із наданих нею документів вбачається що земельна ділянка позивачки пересікається із земельною ділянкою яку Щербанівська сільська рада мала намір передати у власність ОСОБА_8, а не її земельної ділянки. Інших доказів, які б підтверджували доводи позивача до суду надано не було, тому вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що відповідно до рішення 23 сесії 5 скликання Щербанівської сільської ради №4.2 від 14 жовтня 2009 року «Про погодження надання у власність земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Щербанівської сільської ради» було погоджено надати у власність земельну ділянку орієнтованою площею 0, 12 га для ведення індивідуального садівництва громадянці ОСОБА_5, яка знаходиться в адміністративних межах Щербанівської сільської ради, Обухівського району, Київської області (а.с.41).

Як вбачається із довідки, виданій ОСОБА_5, земельна ділянка, яка проектується їй до відведення в оренду, належить до нерозподілених (не витребуваних) паїв, згідно схеми паювання №335 (а.с.42-45).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 4288463 від 03.06.2013 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 4288495 від 03 червня 2013 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, що розташована в с.Щербанівка, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер якої: НОМЕР_2, з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,1200 га (а.с.10-11).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 21 лютого 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, остання отримала у власність земельну ділянку, загальною площею 0, 1200 га, з кадастровим номером НОМЕР_2, для ведення садівництва (а.с.8-9).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 18110213 від 21.02.2014 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що розташована в с. Щербанівка, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для садівництва, площею 0,1200 (а.с.12-14).

24 травня 2017 року ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_5 з письмовою вимогою про усунення порушень та перешкод щодо володіння та користування земельною ділянкою загальним розміром 0,1200 га надану для садівництва, що розташована в межах Щербанівської сільської ради (а.с.21).

26 травня 2017 року ОСОБА_2 зверталася до Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, з заявою про вирішення земельного спору шляхом встановлення та усунення порушень та перешкод щодо володіння та користування земельною ділянкою загальним розміром 0,1200 га надану для садівництва, що розташована в межах Щербанівської сільської ради, в якій також просила витребувати у ОСОБА_9 правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку (а.с.19-20).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів для встановлення обставин, які б свідчили про безумовне порушення його прав, як власника, відповідачем.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає, висновки суду першої інстанції, є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За правилами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Із тверджень апелянта вбачається, що в квітні 2017 року відповідачка знищила всі межові знаки із земельної ділянки позивача, встановлені землевпорядною організацією, проте жодних доказів стосовно вказаних обставин та вчинення відповідачкою ОСОБА_5 перешкод у володінні та користуванні її земельною ділянкою не надала.

Стверджує, що намагалася письмово врегулювати спір, надіславши відповідачу письмову вимогу про усунення порушень та перешкод щодо володіння та користування земельною ділянкою, яка належить їй. Однак жодних доказів про те, що відповідач таку вимогу отримувала, матеріали справи не містять.

Також із матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_5, рішенням № 4.2 від 14.02.2009 р. Щербанівської сільської ради на 23 сесії 5 скликання погоджено надання у власність останньої земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Щербанівської сільради, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва.

20.03.2013 р. Щербанівською сільською радою видано ОСОБА_5 довідку про те, що земельна ділянка, яка проектується для відведення в оренду, належить до нерозподілених паїв, згідно схеми паювання № 335.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом частин першої, другої, шостої - десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, установленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Так з матеріалів справи вбачається, що оспорюваним позивачкою рішенням Щербанівської сільської ради Обухівського району №4.2 від 14 жовтня 2009 року погоджено надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.12 га. для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Щербанівської сільської ради, Обухівського району Київської області.

Зазначеним рішення права позивачка не порушуються оскільки не містяться відомостей про конкретне місце розташування та не є підтвердженням того що вказана земельна ділянка ОСОБА_5 передається саме в межах земельної ділянки позивачки.

Крім того із листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області №14-07/1561 від 04 квітня 2014 року адресованого громадянину ОСОБА_8 вбачається, що земельна ділянка яка пропонувалася йому для передачі у власність накладається на земельні ділянки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3 ( наданий час ОСОБА_2).

З аналогічного листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області №14-07/1657 від 10 квітня 2014 року адресованого громадянці ОСОБА_5 вбачається що пропонована для відведення їй земельна ділянка накладається на раніше передані у власність земельні ділянки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.46-49)

Доказів проте, що пропонована відповідачці ОСОБА_5 земельна ділянка була передана їй у власність із затвердженням проекту відведення, до суду не було подано, тому вважати що оскаржуваним позивачкою рішенням Щербанівської сільської ради Обухівського району №4.2 від 14 жовтня 2009 року порушуються права підстав не має.

У відповідності до ст.ст. 77-81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції та звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилався на той факт, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, поданих позивачем, чим порушив норми процесуального права.

Втім, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач, на підтвердження своїх вимог надав лише документи, які підтверджують її право власності на вказану земельну ділянку, проте не надав жодного доказу, який підтверджував би обставини, зазначені в апеляційній скарзі щодо перешкоджання їй у вільному володінні, користуванні та самовільному захопленні відповідачем цієї земельної ділянки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв