Номер справи 623/1379/19
Номер провадження 2/623/485/2019
РІШЕННЯ

іменем України

24 вересня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченка П.П.

з участю: секретаря - Ардашевої Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України Департаменту внутрішнього страхування, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України Департаменту внутрішнього страхування, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 28 липня 2018 року о 03 годині 00 хвилин в м. Ізюм Харківської області, на автодорозі Київ-Харків-Довжанський водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху, не переконавшись в безпеці створення перешкод іншим учасникам руху, не надавши переваги у безпеці та створенні перешкод іншим учасникам руху, виїхав зі стоянки, не надавши переваги у русі автомобілю CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням, який рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, скоїв зіткнення. У результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. 21 серпня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_2 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 340 грн. На час скоєння ДТП ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 211040, державний номерний знак НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та водійського посвідчення на своє ім`я, без договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що позивачу стало відомо в жовтні 2018 року. Цивільно-правова відповідальність позивача на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК АСКО ДС». У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП, позивач відповідно до ст. 35 та пп. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_4 , під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.08.2018 року. 13.01.2019 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача, згідно якого відповідач не вбачає правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди згідно пп. п.37.1.3, п.37.1 ст.37 Закону. Відповідач не виконав в повному обсязі норму Закону, так як прислав аварійного комісара в грудні 2018 року, тобто через два місяця з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до висновку №153 експертно-автотоварознавчого дослідження від 06.08.2018 року, вартість матеріальної шкоди становить 84251 грн.73 коп. З урахуванням вищевикладеного, просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди в сумі 84251,73 грн., судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 1370,00 грн.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник позивача до судового засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання також не з`явився, 26.04.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_2 , отже, саме він має відповідати за завдану в дорожньо-транспортній пригоді шкоду, їх не було повідомлено про настання страхового випадку, про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, позивачем було повідомлено про настання страхового випадку відповідача через 3 місяці з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює розрахунок страхового відшкодування у зв`язку з відновленням пошкодженого транспортного засобу. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розглянути справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 743 від 06.09.2018 року, складеного Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с.74).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що 28 липня 2018 року о 03 годині 00 хвилин в м. Ізюм Харківської області, на автодорозі Київ-Харків-Довжанський водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху, не переконавшись в безпеці створення перешкод іншим учасникам руху, не надавши переваги у безпеці та створенні перешкод іншим учасникам руху, виїхав зі стоянки, не надавши переваги у русі автомобілю CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням, який рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, скоїв зіткнення.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2018 року ОСОБА_2 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

На час скоєння ДТП ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 211040, державний номерний знак НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та водійського посвідчення на своє ім`я, без договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина водія підтверджується матеріалами справи - протоколом про адміністративне правопорушення, постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України).

Під час ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Цивільно-правова відповідальність позивача на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК АСКО ДС».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

МТСБУ відповідно до вимог п. 40.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є гарантом відшкодування шкоди.

Пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Згідно ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 41.4 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП, позивач, відповідно до ст. 35 та пп. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, державний номерний знак НОМЕР_4 , під час дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 03.08.2018 року.

13.01.2019 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача, згідно якого відповідач не вбачає правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди згідно пп. п.37.1.3, п.37.1 ст.37 Закону, тобто відповідач відмовив на основі того, що позивач не зберіг майно та не надав можливості представнику відповідача зафіксувати отримані пошкодження в результаті ДТП.

Матеріали справи не містять відомостей щодо виплат страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку №153/18 експертного автотоварознавчого дослідження від 08.08.2018 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, державний номерний знак НОМЕР_5 , становить 84251 грн.73 коп.

Вартість проведеного дослідження становить 1370 гривень.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 47,48 зазначеної постанови передбачено, що право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правничої допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги від 19.03.2019 року.

Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значенням справи для сторони, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає що витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. підлягають задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до статті 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 842,52 грн.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, , місцезнаходження якого: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 84251 грн.73 коп., сплачений судовий збір у сумі 842,52 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 1370,00 грн., а всього 89464,25 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири грн. 25 коп.)

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя П. П. Винниченко