Провадження №: 4-с/755/163/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представників скаржника - ОСОБА_1 . , ОСОБА_2 ,

представника суб`єкта оскарження - ОСОБА_4 ,

представника заінтересованої особи - Варницького Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_5 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 31.07.2019 року про арешт коштів боржника, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрямбуд», -

у с т а н о в и в:

19.08.2019 року ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 31.07.2019 року про арешт коштів боржника, у якій просить суд: визнати неправомірними дії приватного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, які не належать боржнику; скасувати відповідну постанову та зніти арешт з карткового рахунку в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1 (до якого відкрита кредитна картка типу MasterCard Gold № НОМЕР_2 ), з карткового рахунку в АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 (до якого оформлена картка № НОМЕР_4 ), з карткового рахунку в АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_5 (до якого оформлено картку № НОМЕР_6 ) та з карткового рахунку у «Приват Банк» № НОМЕР_7 (до якого видано кредитну картку Золота картка «Універсальна» GOLD № НОМЕР_8 ).

Вимоги скарги мотивовано тим, що 31.07.2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також цього ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника, однак такий арешт було застосовано також до коштів, які не є власністю боржника. Посилаючись на положення ст.ст. 1, 18, 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» скаржниця зазначає, що приватний виконавець для встановлення права на накладення арешту на грошові кошти на рахунку боржника, мав перевірити чи на вказані кошти може бути накладено грошове стягнення. Натомість, грошові кошти, на які накладено арешт, не є власністю боржника, а є власністю банку, а тому накладення арешту в цій частині порушує права банку, оскільки кошти надані у строкове платне користування позичальнику відповідно до умов кредитного договору та не являються власністю боржника. Накладення арешту на кредитні кошти обмежує право позичальника здійснювати будь-які розрахункові операції по даному рахунку та покладає додаткову відповідальність за порушені зобов`язання, у зв`язку із неможливістю користуватись арештованими рахунками. Посилаючись на положення ст.ст. 626, 638, 1054 ЦК України скаржниця також зазначає, що сторонами кредитних договорів було погоджено, що надання кредитних коштів буде видаватись, зокрема, за вимогою позичальника, яка проявляється у запиті про направлення грошових коштів та їх сум, на основі платності та забезпечення їх повернення. Для спрощення виконання кредитних зобов`язань банки запровадили видачу карток на обслуговування кредитів. Накладення арешту на грошові кошти, за рахунком, який є кредитним порушує як право банку отримати повернення грошових коштів на рахунку і відсотки за користування грошовими коштами, так і право боржника, оскільки штучно створюється додатковий тягар із нарахування відсотків та можливих штрафних санкцій за вказаними рахунками. На думку скаржника, задоволення її скарги не призведе до порушень прав стягувача, оскільки прав на отримання задоволення вимог стягувача за рахунок таких коштів у останнього немає.

17.09.2019 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення скаржника до поданої нею скарги зі змісту яких вбачається, що скаржниця підтримує вимоги своєї скарги та просить її задовольнити і додатково посилається на те, що оскаржувана постанова містить лише перелік банківських установ, однак приватним виконавцем не було з`ясовано майновий стан боржника на предмет наявності коштів на рахунках, не встановлено чи належать вказані кошти боржнику, та не встановлено, який рахунок відкрито у банківській установі. На думку скаржниці, постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника не відповідає вимогам ч. 1 ст. 52, ч. 4 ст. 48, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки остання не містить чіткої інформації про встановлені рахунки боржника з урахуванням чого вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представником суб`єкта оскарження надано суду свої письмові пояснення щодо поданої скарги, які приєднано до матеріалів справи і зі змісту яких вбачається, що суб`єкт оскарження не визнає вимог скарги та просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що 31.07.2019 року ним було винесено постанову про арешт коштів боржника, з метою забезпечення виконання виконавчого документу, та накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 425560,13 грн. Приватний виконавець зазначає, що з тексту скарги не вбачається жодних порушень прав чи свобод боржника, а оскаржувана постанова винесена відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця. Зі слів скаржника та відповідно до доказів наданих до суду разом зі скаргою, боржник не є власником коштів, на які приватним виконавцем було накладено арешт, а такі кошти належать банкам, натомість сам скаржник посилається на порушення прав банків, а не на порушення його прав як боржника, з огляду на що, є незрозумілим мотиви та підстави звернення до суду в інтересах боржника, якщо постанова не порушує та не обмежує його прав і свобод. Також виконавець вказує, що жоден з банків, які зазначені в оскаржуваній постанові, не повернув постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунках, які не підлягають арешту на підставі ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на кредитних рахунках, жодним чином не впливають на можливість боржника виконувати свої зобов`язання перед банком щодо повернення коштів, наданих банком у строкове користування, оскільки при накладенні відповідного арешту банк запиняє лише видаткові операції.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги скарги з підстав викладених у ній, а також у додаткових письмових поясненнях до скарги, просять скаргу задовольнити та додатково посилаються на те, що доданими до скарги доказами підтверджується, що кошти на арештованих рахунках є кредитними, тож належать банку, а не боржнику. Списувати кредитні кошти в рахунок погашення боргу скаржниці перед стягувачем приватний виконавець не може, при цьому і скаржниця не може ні знімати кошти, ні погашати заборгованість і відсотки за користування кредитними коштами, оскільки рахунки заблоковані. Представники вважають порушеними вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватний виконавець не встановлював реквізитів рахунків, наявності на них коштів, належності цих коштів саме боржнику тощо.

Представник суб`єкта оскарження в судовому засіданні вимоги скарги не визнала з підстав викладених у письмових поясненнях, просить відмовити у задоволенні скарги та додатково посилається на те, що приватний виконавець у межах своїх повноважень та в порядку встановленому чинним законодавством виніс відповідну постанову та наклав арешт в межах суми стягнення. Представник вважає, що обґрунтування скарги зводиться до порушення прав банків, а не самої скаржниці, тому не зрозуміла у зв`язку із чим скаржниця своєю скаргою намагається захистити права та інтереси іншої особи. Також представник зазначає, що жоден банк не повернув виконавцю відповідну постанову без виконання і згідно чинного законодавства скаржниця не позбавлена можливості вносити кошти на рахунки для погашення кредитної заборгованості, адже зупиняються лише видаткові операції. Також представник звертає увагу суду на те, що скаржниця не виконує рішення суду, при цьому кошти у неї наявні, оскільки вона систематично перетинає кордон України, відвідує інші держави.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що під час виконання виконавчого листа приватний виконавець наявними у нього для цього заходами здійснює відшукування майна боржника, тому арешт на кошти боржника стосується всіх банків, де може бути виявлено її рахунки. Представник не вважає, що кредитні кошти не є власністю боржника, адже за нормами ЦК України щодо позикових зобов`язань, кошти передаються саме у власність. Боржниця не виконує рішення суду, наймає адвокатів, які відшукують будь-які зачіпки та оскаржують кожну постанову винесену виконавцем, при цьому сама скаржниця вільно їздить по всьому світові. Рішення про стягнення боргу не виконується боржницею з 2015 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448, 451 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 31.07.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №59686848 за виконавчим листом №755/24910/13-ц виданим Дніпровським районним судом м. Києва 23.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Укрямбуд» заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги у загальному розмірі 386872,85 грн.

31.07.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. також прийняв постанову у виконавчому провадженні №59686848 про арешт коштів боржника, якою наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) із визначенням переліку банківських установ та зазначенням їх МФО. У постанові зазначено, що арешт накладається на відкриті у вказаних банківських установах рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, окрім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Звернення стягнення з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця 425560,13 грн.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до положень п.п. 7, 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Ураховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 48, п. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 7, 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд приходить до висновку, що приватний виконавець мав право у день відкриття виконавчого провадження, також прийняти постанову про арешт грошових коштів на рахунках боржника здійснивши перелік банків та фінансових установ не вказуючи конкретні реквізити рахунків. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства України щодо суми визначеної до стягнення та мітить необхідні посилання на неможливість арешту коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Слід відмітити, що сторона скаржника надаючи суду для прикладу копії рішень інших судів з аналогічних спорів, не звернула увагу, що згідно наданої нею ж копії постанови Київського апеляційного суду від 16.07.2019 року у справі №761/28266/17, апеляційна інстанція визнає правомірним винесення виконавцем відповідного роду постанов. Зокрема, у ній зазначено: «Винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, шо містяться на будь-яких рахунках, відкритих боржником в банківських установах, звернення стягнення на які не заборонено законом та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів є правомірним».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в процесі виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, було арештовано також відкриті на ім`я скаржника рахунки у банківських установах, які є кредитними і кошти з яких не можливо списати для погашення заборгованості за рішенням суду, що перебуває на виконанні державного виконавця, адже наявність коштів на таких рахунках обумовлюється лише відповідним запитом позичальника та отримання визначеної останнім суми коштів.

Отже, склалась ситуація, коли відповідним обмеженням приватного виконавця, лише обмежено боржника у здійсненні ним своїх прав за договорами кредиту щодо одержання таких коштів, однак не досягається мета примусового виконання рішення про стягнення грошових коштів шляхом списання цих коштів в рахунок погашення боргу.

На думку суду, відповідне є порушенням положень ст. 18 та ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такі заходи примусового виконання рішення не є ефективними та не спрямовані на реальне виконання рішення суду.

Поряд з цим, суд зазначає, що оскільки відсутні дані про передбачені умовами кредитних договорів режими користування відповідними рахунками, відсутні і обґрунтовані підстави вважати, що на арештовані кредитні рахунки не можуть надходити інші кошти поза межами кредитних лімітів, або кошти іншого виду використання ніж кредит. За таких умов скасування відповідної постанови приватного виконавця та зняття арешту з кредитних рахунків має стосуватись лише коштів на таких рахунках в межах кредитної лінії та розміру кредитних коштів.

Ураховуючи, що з часу отримання приватним виконавцем відомостей про накладення арешту на кредитні рахунки скаржника, останнім не врегульоване питання щодо уточнення виду коштів, на які по вказаних рахунках має діяти арешт, вимоги скарги підлягають до частково задоволення шляхом визнання неправомірними дій приватного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кредитні кошти, часткового скасування такої постанови та зняття арешту з рахунків боржника в межах кредитної лінії та розміру кредитних коштів.

Суд не приймає до уваги посилання сторони суб`єкта оскарження на положення ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням про те, що жоден банк не повернув постанову приватного виконавця без виконання, оскільки вказаною нормою визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, натомість в даному випадку виконується рішення суду щодо стягнення коштів з боржника - фізичної особи.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наданих суду доказів та наведених вимог цивільного процесуального закону, суд не вбачає підстав для зняття поряд з іншими коштами також арешту з карткового рахунку «ПриватБанк», оскільки відсутні докази належності картки ПриватБанку, фотокопія якої міститься на а.с. 15 скаржнику, а номер цієї картки не відповідає номеру, що вказаний у прохальній частині скарги.

Стосовно посилань скаржника на те, що арешт рахунків обмежує її право також на виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами щодо її погашення та сплати відсотків за користування коштами, суд зазначає наступне.

За змістом положень п. 1.17 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, банк здійснює зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта в разі накладення на кошти арешту відповідно до законодавства України. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без установлення такої суми.

Отже, за наявності арешту коштів на рахунку заборонене вчинення видаткових операцій, натомість скаржниця не позбавлена можливості вносити на ці рахунки кошти для погашення кредитної заборгованості, процентів за користування коштами тощо.

Ураховуючи положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, при надходженні таких коштів банк має на виконання вимог постанови приватного виконавця, здійснити їх арешт. Однак, свої зобов`язання за кредитними договорами у такому випадку скаржниця виконала, а банк не позбавлений права у відповідності до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» захистити своє право власності на ці кошти та зняти з них арешт. Таким чином, права скаржника в частині можливості виконання кредитних зобов`язань шляхом перерахування коштів на кредитні рахунки для виконання взятих на себе зобов`язань не порушені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 259, 353-355, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_5 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 31.07.2019 року про арешт коштів боржника, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрямбуд» - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 31.07.2019 року у виконавчому провадженні №59686848 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_5 у Акціонерному товаристві «ОТП Банк» (№ НОМЕР_1 ) в межах відкритої кредитної лінії за вказаним рахунком, та Акціонерному товаристві «Альфа-Банк» (№ НОМЕР_3 , № НОМЕР_5 ) в межах розміру кредитних коштів за договором кредиту №630575905 від 17.02.2017 року і договором кредиту №630839238 від 26.01.2018 року.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про арешт коштів боржника від 31.07.2019 року у виконавчому провадженні №59686848 скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_5 у Акціонерному товаристві «ОТП Банк» (№ НОМЕР_1 ) в межах відкритої кредитної лінії за вказаним рахунком, та Акціонерному товаристві «Альфа-Банк» (№ НОМЕР_3 , № НОМЕР_5 ) в межах розміру кредитних коштів за договором кредиту №630575905 від 17.02.2017 року і договором кредиту №630839238 від 26.01.2018 року.

Зняти арешт з:

- рахунку № НОМЕР_1 відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Акціонерному товаристві «ОТП Банк» в межах відкритої кредитної лінії за вказаним рахунком (кредитна картка типу MasterCard Gold № НОМЕР_2 );

- рахунку №НОМЕР_3 відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк» в межах розміру кредитних коштів за договором кредиту №630575905 від 17.02.2017 року (картка № НОМЕР_4 );

- рахунку № НОМЕР_5 відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк» в межах розміру кредитних коштів за договором кредиту №630839238 від 26.01.2018 року (картка № НОМЕР_6 ).

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.09.2019 року.

Учасники справи:

Скаржник - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 );

Суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 26);

Заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрямбуд» (м. Київ, вул. Горького, 97, )

Суддя -