Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/18623/16

провадження № 61-18409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси у складі судді Нікітіної С. Й. від 29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Калараша А. А., Кравця Ю. І., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання вимоги банку такою, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала у кредит грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим строком повернення 16 грудня 2015 року. 07 серпня 2012 року

банк надіслав їй вимогу про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, отже відбулася зміна строку дії кредитного договору. Однак 26 січня 2016 року банк повторно направив їй аналогічну вимогу, з огляду на наявність простроченої заборгованості у сумі 3 472 809,53 грн.

Вважає, що чинним законодавством не передбачено повторної зміни строку виконання основного зобов`язання, а тому просила визнати вимогу банку від 26 січня 2016 року такою, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів передбачено як умовами укладеного між сторонами договору так і частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк у 2012 році вже реалізував своє право на зміну строку повернення кредитних коштів, а тому повторна вимога банку від 26 січня 2016 року про дострокове виконання нею умов договору порушує її право заперечувати пропуск банком строку позовної давності та сплив строку пред`явлення вимог до поручителя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 грудня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення 16 грудня

2015 року.

26 січня 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» надіслало на адресу позивача вимогу-претензію про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 472 809,53 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила визнати вимогу банку від 26 січня 2016 року такою, що не підлягає виконанню.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 2.7. укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокове виконання позичальником боргових зобов`язань, зокрема, у разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором.

Таке право передбачене й частиною другою статті 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, установивши, що як актами цивільного законодавства, так і умовами укладеного між сторонами договору передбачено право банку вимагати дострокове виконання позичальником умов кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання вимоги банку від 26 січня 2016 року такою, що не підлягає виконанню.

Доводи касаційної скарги про те, що банк вже раніше використав таке право, надіславши їй аналогічну вимогу 07 серпня 2012 року, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, з огляду на відсутність положень чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, які б обмежували кредитора у такому праві, але такі доводи можуть мати значення при розгляді іншого спору, зокрема, при пред`явленні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків

судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016

року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року

- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта