ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №577/5531/18

Номер провадження 22-ц/816/4671/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

третя особа: виробничий підрозділ локомотивне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року в складі судді Кравченка В.О., постановлене у м. Конотоп Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. 09 листопада 2018 року звільнений з роботи з порушенням трудового законодавства. Підставою звільнення у наказі зазначено систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин (п.3 ст.40 КЗпП), зокрема п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 (далі Інструкція ЦТ-0106). Проте наведений пункт Інструкції має п`ять підпунктів, які регулюють різні сфери діяльності, і не відображення у наказі підпункту позбавляє можливості зрозуміти за яке саме порушення він був звільнений.

Крім того, наказ не містить день, місце та обставини вчинення проступку, підстави прийняття. Із протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо по випадку перевірки витрат палива на тепловозі М62 №1337 в добу 06 жовтня 2018 року вбачається, що підставою для його звільнення стало порушення п.3.16 Інструкції ЦТ-0106, пунктів 2.2.1, 2.4.1, 2.4.4 Інструкції ЦТ-0056 та наказу ТЧ-11 від 18 липня 2018 року №1478, послаблення контролю та не виконання запису в журнал ТУ-152 тепловозу М62 №1337 про виявлення зауваження при прийманні/здачі локомотива, не доповіді керівництву у встановленому порядку, згідно наказу ТЧ-11 від 18 липня 2018 року №1478, у тому числі про відсутність пломби на крані випуску повітря з паливної апаратури, врахування систематичного невиконання вимог п.3.16 Інструкції ЦТ-0106, за що раніше був притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказом начальника депо від 15 березня 2018 року №6, звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором. Разом з тим жодного документу, що регламентує експлуатацію тепловозу марки М-62, на якому він працював, в депо немає, а наказ №1478 від 18 липня 2018 року «Про пломбування паливної, оливної системи та апаратури ТРС», порушення якого інкримінується, регламентує експлуатацію і необхідність пломбування та фарбування паливно-оливної системи тепловозів марки 2ТЕ116, ЧМЕЗ та ЧМЕЗ-1, що за своїми характеристиками не мають нічого спільного з тепловозом марки М62.

З огляду на зазначене позивач вважає звільнення неправомірним.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року позов задоволено.

Скасовано наказ (розпорядження) №161/ос від 09 листопада 2018 року про припинення трудового договору з машиністом тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 на підставі ст.40 п.3 КЗпП України, винесеного начальником депо ОСОБА_3 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді машиниста тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 09 листопада 2018 року по 22 липня 2019 року, в розмірі 122008 грн 42 коп. та понесені судові витрати - 7400 грн, а всього 129408 грн 42 коп.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір в сумі 1921 грн.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

У серпні 2019 року АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу на рішення суду, просило його скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що систематичне невиконання позивачем його посадових обов`язків є доведеним, дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосоване до позивача у чіткій відповідності до КЗпП України. Крім того, відмова профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 не містить переконливого обґрунтування і є суперечливою з огляду на дисциплінарні стягнення, які застосовувались до позивача за перевитрати палива.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Островського В.І., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника АТ «Українська залізниця» Матях Н.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що з 09 червня 1986 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем (а.с. 6-8 том 1).

Наказом №161/ос від 09 листопада 2018 року машиніст тепловоза виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 був звільнений з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин - п.3 ст.40 КЗпП . У згаданому наказі зазначена обставина вчинення правопорушення - систематичне невиконання без поважних причин п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, а підстава - наказ №6 від 15 березня 2018 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, пояснювальна записка працівника, витяг з протоколу засідання профкому №11 від 24 жовтня 2018 року (а.с.9 том 1).

Згідно з протоколом №11 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації локомотивного депо Конотоп від 24 жовтня 2018 року адміністрації депо було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 . Наведений висновок має посилання на нормативні акти і обґрунтовується великим досвідом роботи ОСОБА_1 на підприємстві, відсутності дисциплінарних стягнень протягом попередніх років, а також не врахування адміністрацією положень ст.149 КЗпП при обранні виду стягнення, зокрема тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду (а.с.10-12 том 1).

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договiр може бути розiрвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором - невиконання п.3.16 Інструкції локомотивній бригаді №ЦТ-0106.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що наказ не містить конкретних фактів допущеного невиконання обов`язків, у ньому не зазначено, коли саме ця обставина мала місце і який проступок вчинив працівник після застосування до нього стягнення, а також який підпункт із згаданого пункту порушив позивач, оскільки п.3.16 Інструкції має п`ять підпунктів, що регламентують зовсім різні обов`язки. Не містить наказ і посилання на протокол оперативної наради при начальнику локомотивного депо по випадку перевірки витрат палива на тепловозі М62 №1337 в добу 06 жовтня 2018 року (а.с.13-15 том 1), що і стали підставою для звільнення позивача після попереднього притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме не виконання запису в журналі ТУ-152 тепловозу М62 №1337 про відсутність пломби на крані випуску повітря з паливної апаратури, що є порушенням наказу ТЧ-11 від 18 липня 2018 року №1478 та пункту 3.16 Інструкції ЦТ-0106.

Наведене порушення спростовується записом в журналі технічного стану тепловоза М62 №1337, у якому помічник машиніста ОСОБА_5 , який 05 та 06 жовтня 2018 року працював спільно з машиністом ОСОБА_1 , зазначив про необхідність поставки пломби на кран спуску повітря (а.с.67-70 том 1).

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що заперечення ОСОБА_1 щодо обов`язку виконувати наказ ТЧ-11 від 18 липня 2018 року №1478, оскільки наведений локальний нормативний акт регулює експлуатацію тепловозів марки 2ТЕ116, ЧМЕЗ та ЧМЕЗ-1 (а.с.16-17 том 1), а не - М62 на якому працював позивач.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 3 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач дотримався вимоги КЗпП України звернувся до профспілкової організації членом якої є ОСОБА_1 з письмовим поданням про розірвання трудового договору.

Первинна профспілкова організація локомотивного депо Конотоп розглянувши 24 жовтня 2018 року подання, відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , зазначивши, що адміністрація депо в порушення вимог ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення до машиніста ОСОБА_1 не врахувала ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду (а.с. 10 том 1).

Проте не зважаючи на отриману від профспілкового комітету відмову у наданні згоди на звільнення відповідач звільнив ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені порушення при звільненні позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судами підлягає до з`ясування, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору зокрема за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України.

Встановивши, що наказ від 09 листопада 2018 року № 161/ос про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 є незаконним, урахувавши, що він не містить конкретизації змісту правопорушення, за яке притягається до відповідальності позивач, роботодавцем не враховано ступінь тяжкості проступку, не визначено наявність заподіяної шкоди та її розмір, а також звільнено за відмови первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки вони були розглянуті та належним чином оцінені судом першої інстанції з правильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик