Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 694/1333/15-ц

провадження № 61-33196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року в складі судді Гончаренко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Брокбізнесбанк» оформило власнику рахунку ОСОБА_1 платіжну картку міжнародної платіжної системи MASTERCARD WORLD, відкрило поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні та здійснює його обслуговування. Відповідачу було надано грошові кошти в сумі З0 000,00 грн шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 07 жовтня 2013 року по 06 жовтня 2015 року із сплатою 32,00% річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі. У відповідності до виписки по рахунку № НОМЕР_1 позичальника за період з 07 жовтня 2013 року по 10 червня 2015 року, датою здійснення операції за допомогою картки є 19 жовтня 2013 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, однак позичальником з 01 травня 2014 року порушено зобов`язання шляхом несплати 2 платежів підряд. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено відповідачем 03 квітня 2014 року в сумі - 36,93 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, систематично не сплачував відсотки за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед банком, яка станом на 27 березня 2015 року становить 45 383,17 грн та складається з наступних сум: заборгованість за кредитом - 29 353,29 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11 868,81 грн; пеня та неустойка за прострочення сплати кредиту - 500,00 грн; пеня та неустойка за прострочення сплати процентів - 1 400,00 грн; сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 565,69 грн, сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 1490,83 грн, 3% річних за прострочення сплати основного зобов`язання (кредиту) - 59,47 грн, 3% річних за прострочення сплати процентів по кредиту - 145,08 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою про (дострокове) погашення заборгованості № 712/057-06 від 19 серпня 2014 року, яка була залишена позичальником без відповіді та задоволення.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 45 383,17 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2017 року, позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивачем не доведено, що відповідач підписував кредитний договір, а також не надано доказів, що сторони дійшли згоди стосовно усіх істотних умов договору, тобто ОСОБА_1 не брала на себе будь-яких зобов`язань за кредитним договором, а тому вона не повинна сплачувати банку будь-які грошові суми за цим договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Брокбізнесбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасуватита ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 694/1333/15-ц і витребувано її з Звенигородського районного суду Черкаської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

07 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували усі фактичні обставини справи та не дослідили і не надали належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

В касаційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення висновок експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1/238 від 02 березня 2017 року, хоча висновок експерта для суду не є обов`язковим.

ОСОБА_1 , стверджуючи про підроблення договору № 00606436 від 07 жовтня 2013 року та підписів від її імені на копіях паспорту та ідентифікаційного номеру (про загублення яких вона не зазначала), не надала жодних пояснень стосовно того яким чином у Черкаській філії АТ «Брокбізнесбанк» могли опинитися не лише її паспорт та ідентифікаційний номер, а й довідка про доходи, підписана директором ПП «Цегляр».

Доводи інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 надіслала заперечення на касаційну скаргу, в якій зазначається, що про наявність договору між позивачем та відповідачем про отримання останньою кредиту, стало відомо відповідачу з описової частини позовної заяви та наданої копії договору.

Факт укладання договорів та отримання відповідачем кредиту не відповідав дійсності з тих причин, що ні в Звенигородському відділенні, ні в Черкаському регіональному відділенні ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_1. ніколи не була і ніяких договорів з ними ніколи не укладала.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 уклала договір з ПАТ «Брокбізнесбанк» для отримання кредитних коштів, а тому позивачем було надано їй кредит у розмірі 30 000,00 грн, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 07 жовтня 2013 року по 06 жовтня 2015 року із сплатою 32,00 % річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі, у відповідності до кредитного договору № 00606436 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 07 жовтня 2013 року, кожна сторінка зазначеного кредитного договору підписана ОСОБА_1 та представником банку в особі керуючого Черкаським регіональним відділенням ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с. 5 -15).

Під час судового розгляду справи відповідач подала до суду клопотання, в якому просила зупинити розгляд справи та призначити судово-почеркознавчу експертизу, посилаючись на те, що всі підписи на договорі від 07 жовтня 2013 року № 00606436, на додатковій угоді № 1 від 07 жовтня 2013 року до договору проставлені біля її прізвища їй не належать, всі вони підроблені. Почерк та підписи, відповідно яких завірені від її імені копія паспорта та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, також їй не належать і виконані не нею, а іншою особою (а.с. 127).

Судом було призначено по даній справі судово-почеркознавчу експертизу ухвалою від 29 грудня 2016 року, на вирішення якої поставлено питання чи виконано підпис перед друкованими словами «Власник рахунку», « ОСОБА_1 », після друкованих слів « ОСОБА_1 » в договорі від 07 жовтня 2013 року №00606436 ОСОБА_1 чи іншою особою; чи виконано напис «Згідно з оригіналом 25 вересня 2013 року ОСОБА_1 » та підпис перед написом « ОСОБА_1 » на ксерокопії паспорта ОСОБА_1 чи іншою особою.

Відповідно до висновку експерта-почеркознавця Черкаського відділення державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру(далі - НДЕКЦ) Мар`яна М. М. № 1/238 від 02 березня 2017 року - підписи від імені громадянки ОСОБА_1 перед друкованим текстом «Власник рахунку», « ОСОБА_1 » та після друкованого тексту « ОСОБА_1 » у договорі від 07 жовтня 2013 року № 00606436 виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, з наслідуванням будь-якого справжнього підпису (підписів) громадянки ОСОБА_1 ; рукописний текст «Згідно з оригіналом 25 вересня 2013 року ОСОБА_1 » на ксерокопії паспорта ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підписи від імені громадянки ОСОБА_1 , перед написом « ОСОБА_1 » на ксерокопії паспорта ОСОБА_1 виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, з наслідуванням будь-якого справжнього підпису (підписів) громадянки ОСОБА_1 (а.с. 204-212).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

Згідно вимог частини першої статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

ПАТ «Брокбізнесбанк» оформив ОСОБА_1 платіжну картку міжнародної платіжної системи MASTERCARD WORLD та відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні та здійснював його обслуговування. Відповідачу було надано грошові кошти в сумі З0 000,00 грн шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 07 жовтня 2013 року по 06 жовтня 2015 року із сплатою 32,00% річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі.

Відповідно до висновку експерта-почеркознавця Черкаського відділення НДЕКЦ Мар`яна М. М. № 1/238 від 02 березня 2017 року підписи від імені громадянки ОСОБА_1 виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, з наслідуванням будь-якого справжнього підпису громадянки ОСОБА_1 .

Представник позивача не надав жодних доказів, які б спростовували висновок експерта. Крім того, представник позивача не був позбавлений можливості заявити обґрунтоване клопотання відповідно до вимог статей 143, 150 ЦПК України (в редакції 2004 року) про призначення додаткової або повторної експертизи. Разом з тим, висновок почеркознавчої експертизи є повним та зрозумілим, а тому можна вважати його таким, що може бути покладеним в основу рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Кредитний договір відповідно до вимог статті 1055 ЦК України укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

На підставі встановлених судами фактичних обставин справи та норм законодавства можна зробити висновок, що між сторонами справи кредитний договір не укладався, оскільки позичальник (відповідач) його не підписувала, що встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи, отже неможливо стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість на підставі такого договору. Таким чином позовні вимоги банку у справі є необґрунтованими.

Суд відхиляє доводи про те, що надання відповідачу кредитних коштів підтверджено виписками по рахунках, адже в силу вищенаведених положень статей 1054, 1055 ЦК України кредитні правовідносини виникають виключно на підставі укладеного письмово договору, що у даному випадку не мало місця, адже договір, наданий банком у підтвердження вимог у справі, позичальником не підписаний.

Позивач не надав суду доказів, які б спростовували висновки судової експертизи (кредитний договір підписаний відповідачем). Кошти, вказані банком як кредитні, що одержала відповідач, у разі належного доведення цієї обставини, не можуть бути кредитними коштами, наданими на підставі договору, що фактично не укладався.

Усі інші доводи не свідчать про факт наявності між сторонами у справі укладеного кредитного договору, отже не можуть спростовувати правильності висновків суду у даній справі.

Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська