Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 226/101/16-ц

провадження № 61-21696св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держпраці у Донецькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Димитровський експериментально-механічний завод»,

третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Мирнограді,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Мирнограді на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року у складі судді Петуніна І. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - ГУ Держпраці), Товариства з обмеженою відповідальністю «Димитровський експериментально-механічний завод» (далі - ТОВ «ДЕМЗ»), третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Мирнограді (далі - ВВД Фонду), про встановлення факту перебування у трудових відносинах та визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, посилаючись на те, що 14 серпня 2015 року її син ОСОБА_2 влаштувався на роботу прибиральника території цехів ТОВ «ДЕМЗ». 20 серпня 2015 року під час виконання трудових обов`язків, перебуваючи в цеху з ремонту обладнання збагачувальних фабрик, її син отримав удар електричним струмом, внаслідок чого помер. Після настання нещасного випадку, з метою уникнення кримінальної відповідальності директор ТОВ «ДЕМЗ» став заперечувати факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з підприємством, зазначаючи, що між ними був укладений договір підряду щодо надання послуг з прибирання території.

Згідно з актом за формою Н-5 від 26 листопада 2015 року створена Головним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області комісія з розслідування дійшла висновку про те, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом, оскільки її син виконував роботу без оформлення трудових відносин - на підставі договору підряду. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: встановити факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ДЕМЗ» на посаді прибиральника; визнати нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати ГУ Держпраці створити комісію з проведення спеціального розслідування нещасних випадків на виробництві та скласти і видати акти форми Н-5 та Н-1 про нещасний випадок на виробництві, які зареєструвати у встановленому законом порядку.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ДЕМЗ». Визнано нещасний випадок, який стався о 12 год. 15 хв. 20 серпня 2015 року з ОСОБА_2 , таким, що пов`язаний з виробництвом. Зобов`язано ГУ Держпраці створити комісію із спеціального розслідування нещасного випадку та скласти акти форми Н-1 та Н-5 про нещасний випадок на виробництві. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що між ТОВ «ДЕМЗ» та ОСОБА_2 склалися трудові, а не цивільно-правові відносини. Підрядник, який працює на підставі цивільно-правового договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Оскільки ОСОБА_2 перебував з ТОВ «ДЕМЗ» саме у трудових відносинах, то нещасний випадок, який стався з ним, є таким, що пов`язаний з виробництвом. Вимога позивача про реєстрацію актів форми Н-5 та Н-1 про нещасний випадок на виробництві не підлягає задоволенню, так як ці акти ще не видавалися, тому відсутній спір щодо їх реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ВВД Фонду відхилено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У березні 2017 року ВВД Фонду подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДЕМЗ», а виконував роботи на свій власний ризик за договором підряду. Проведена в межах кримінального розслідування судова почеркознавча експертиза не змогла встановити справжність або підроблення підпису померлого у вказаному договорі. Апеляційний суд послався на частину четверту статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яку на час виникнення спірних правовідносин вже було виключено. Зобов`язуючи ГУ Держпраці скластиакт форми Н-5, місцевий суд не звернув увагу на те, що 26 листопада 2015 року комісією із спеціального розслідуваннятакий акт вже був складений.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Димитровського міського суду Донецької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу № 226/101/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що з 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 (син позивача) виконував роботи з прибирання виробничих приміщень ТОВ «ДЕМЗ».

20 серпня 2015 року о 12 год. 15 хв. в цеху з ремонту обладнання збагачувальних фабрик ТОВ «ДЕМЗ» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого він помер.

Згідно з актом форми Н-5, складеним 25 листопада 2015 року спеціальною комісією, утвореною територіальним органом Держпраці, 14 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та керівником ТОВ «ДЕМЗ» ОСОБА_3 було укладено договір підряду на надання послуг з прибирання території, за яким ОСОБА_2 зобов`язався на свій ризик виконати роботи з прибирання цеху з ремонту обладнання збагачувальних фабрик. Також договори підряду були укладені з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

За результатами розслідування комісія дійшла висновку про те, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом, оскільки ОСОБА_2 виконував роботу без оформлення трудових відносин, на підставі договору підряду.

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 18 жовтня 2016 року, складеним експертами Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в межах розслідування кримінального провадження за фактом загибелі ОСОБА_2 , підтверджується, що в договорах підряду у графі «Виконавець» підписи виконані не ОСОБА_9 та не ОСОБА_8 , а іншими особами. Встановити, чи виконані підписи ОСОБА_6 та ОСОБА_2 чи іншою особою, не виявляється можливим через недостатню кількість обсягу графічної інформації.

Допитані в суді першої інстанції як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пояснили, що на роботу до ТОВ «ДЕМЗ» вони ходили разом із ОСОБА_2 Будь-яких договорів чи інших документів не підписували. Приходили на завод і отримували наряд на виконання робіт. Працювали в цеху на крані, оплата залежала від виробітку. Графік роботи було встановлено з 08 до 17 год., з перервою на обід - з 12 до 13 год.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина перша статті 843 ЦК України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника у процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

На час виникнення спірних правовідносин процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власні або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, була врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок).

Дія цього Порядку (пункт 2) поширювалася на: власників підприємств або уповноважені ними органи; працівників, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично допущені до роботи роботодавцем; фізичних осіб-підприємців, членів фермерського господарства, членів особистого селянського господарства, осіб, які працюють за договором, укладеним відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом 5 пункту 38 Порядку факт перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, якщо відповідні документи не оформлені роботодавцем, але потерпілий фактично допущений до роботи, підтверджується в установленому порядку Державною службою з питань праці на запит голови спеціальної комісії або у судовому порядку.

Пунктом 47 Порядку передбачено, що за результатами спеціального розслідування складаються акти за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом), картка за формою П-5 (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) стосовно кожного потерпілого, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, зазначені у пунктах 50 і 51 цього Порядку. Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою і всіма членами спеціальної комісії протягом п`яти днів після оформлення матеріалів спеціального розслідування. У разі незгоди із змістом акта (актів) член спеціальної комісії підписує його (їх) з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово. Окрема думка додається до акта за формою Н-5 і є його невід`ємною частиною.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що ОСОБА_2 підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «ДЕМЗ» (приходив та йшов з роботи згідно з графіком підприємства, кожного дня отримував наряд на виконання робіт в різних цехах, тобто без визначення загального обсягу виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтовано висновку про те, що між сторонами фактично склалися трудові, а не цивільно-правові відносини.

При цьому, встановивши факт перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, суди правильно виходили з того, що нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, оскільки стався з ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Помилкове посилання апеляційного суду на частину четверту статті 24 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», не вплинуло на правильність правового результату вирішення справи, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті і законного судового рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДЕМЗ», а виконував роботи на свій власний ризик за договором підряду, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Посилання заявника на те, що зобов`язуючи ГУ Держпраці скластиакт форми Н-5, місцевий суд не звернув уваги, що 26 листопада 2015 року комісією із спеціального розслідування такий акт вже був складений, є неспроможними, оскільки в акті від 26 листопада 2015 року міститься висновок комісії про невизнання нещасного випадку пов`язаним з виробництвом, що виключає можливість його використання під час складання акта за формою Н-1. При цьому за необхідності вказаний акт має право скасувати спеціальна комісія в іншому складі під час повторного спеціального розслідування нещасного випадку.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 рокубуло зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року, у зв`язку із залишенням цих судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Мирнограді залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 08 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов