УХВАЛА

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 159/4337/18

провадження № 61-17007ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху з підстав несплати судового збору, поновлено строк на апеляційне оскарження.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У вересні 2019 року представником ОСОБА_1 , діючим в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, в якій останній просить суд скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції в частині поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Скаржник просить суд касаційної інстанції постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Досить важливим є те, що правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору щодо припинення стягнення аліментів не представляють складності, суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції слід відмовити.

Крім того, ОСОБА_2 оскаржено ухвалу суду апеляційної інстанції в частині поновлення строку на касаційне оскарження.

Пунктом третім частини першої статті 389 ЦПК України визначений перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Оскаржувана ухвала Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, якою апеляційну скаргу залишено без руху та поновлено строк на касаційне оскарження, не входить до даного переліку.

За правилами статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга подана на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження даного судового рішення слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 червня 2019 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш