КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/410/19 головуючий у суді І інстанції: Колесник О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. про поділ спільного майна подружжя, в якому просила:

визнати грошові кошти у розмірі 2253548,50 грн., що еквівалентно 83890,00 доларам США, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

здійснити розподіл спільного майна шляхом визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на Ѕ від 2253548,50 грн., що еквівалентно 83890,00 доларам США та становить 1126742,25 грн. що еквівалентно 41945,00 доларам США;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні в сумі 1126742,25 грн. що еквівалентно 41945,00 доларам США.

10 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до судуіз заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що відповідач з метою уникнення стягнення грошових коштів на користь позивача, може здійснити відчуження майна, яким володіє на праві приватної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання судового рішення.

Тому позивач ОСОБА_2 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно ОСОБА_1 , а саме на:

житловий будинок загальною площею 125,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2);

земельну ділянку площею 0.0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:052:5218.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на: житловий будинок загальною площею 125,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2), який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку площею 0,0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:052:5218 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Вказує, що об`єкти нерухомості, щодо яких було застосовано заходи забезпечення позову та фактично накладено арешт, не є предметом спору у даній справі. Також зазначив, що таке рішення є формою надмірного втручання в право приватної власності особи.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що беручи до уваги майновий предмет, підстави позову та спір, який виник між сторонами, співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими вимогами, не порушення законних прав та інтересів відповідача, вважав наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частин 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 1126742,25 грн.. (а.с.2-8).

У травні 2019 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно ОСОБА_1 , а саме на: житловий будинок загальною площею 125,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2); земельну ділянку площею 0.0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:052:5218 (а.с. 44-46).

В обґрунтування заяви позивач вказала, що відповідач з метою уникнення стягнення грошових коштів на користь позивача, може здійснити відчуження майна, яким володіє на праві приватної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання судового рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на: житловий будинок загальною площею 125,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2), який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку площею 0.0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:052:5218 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 55-56).

Встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна №161971492 від 02.04.2019 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 125,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2) (а.с. 48-49).

Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна №161971562 від 02.04.2019 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:052:5218 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24) (а.с. 50-51).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, урахував майновий предмет позову, і дотримався принципу співмірності.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Указаним спростовуються твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не було досліджено співмірність виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

В суд апеляційної інстанції відповідач надав докази про здійснення ним дій для передачі майна в іпотеку та не можливістю укладання угоди, у зв`язку з накладеним арештом на нерухоме майно(а.с.120).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги висновок наданий відповідачем про вартість майна, оскільки від підписаний оцінювачем ОСОБА_4 та директором ТОВ «Київська оціночна компанія», а з довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку вбачається, що ОСОБА_5 складала звіт про оцінку нерухомого майна відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача що об`єкти нерухомості, щодо яких було застосовано заходи забезпечення позову та фактично накладено арешт, не є предметом спору у даній справі, відхиляються апеляційним судом, оскільки спір є майновим, ціна позову складає 1126742,25 грн., а тому у відповідності до статті 150 ЦПК України, суд першої інстанції вірно вжив заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «25» вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк В.В. Гуль