Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 203/4998/15-ц

провадження № 61-29720св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 07.1/245-7, за яким останній отримав грошові кошти у розмірі 548 066 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась за виконання позичальником зобов'язань щодо умов кредитного договору.

Крім того, між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір від 10 жовтня 2007 року № 864, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Позичальник порушив умови кредитного договору та станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 161 964 грн 75 коп.

Враховуючи вищевикладене з урахуванням уточнених позовних вимог банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом надання позивачу право на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визнання іпотечного договору від 10 жовтня 2007 року № 864 припиненим у зв'язку зі спливом строку позовної давності за основним зобов'язанням.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року у складі судді Карпенка С. Ф. позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Звернуто стягнення за іпотечним договором від 10 жовтня 2007 року № 864, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О. В. на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 92 кв. м.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленою статтею 38 Закону України «Про іпотеку», надавши ПАТ «Укрсоцбанк» право на продаж предмета іпотеки будь-які особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Надано право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за договором відновлювальної кредитної лінії від 10 жовтня 2007 року у сумі 1 161 964 грн 75 коп. та всі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати у вигляді судового збору 3 654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості.

У задоволенні зустрічного позову про визнання іпотечного договору припиненим у зв'язку зі спливом позовної давності за основним зобов'язанням відмовлено за безпідставністю.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року в частині задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» скасовано та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не дослідив питання про визначення вартості предмета іпотеки, не встановив, повністю чи частково задоволено вимоги кредитора. Також зазначено, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості та не повідомлено суд про рішення судів, що стосуються предмета спору та виконання рішення постійно-діючого третейського суду при асоціації банків від 22 листопада 2013 року, якими стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредиту у розмірі 751 040 грн 98 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною ПАТ «Укрсоцбанк» у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 563/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що незазначення у рішенні суду першої інстанції початкової ціни предмета іпотеки, як того вимагає стаття 38 Закону України «Про іпотеку», зумовлено тим, що на момент подання позовної заяви у 2015 році була інша позиція щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, а саме встановлення ціни продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Разом із тим, ПАТ «Укрсоцбанк» 07 вересня 2017 року через канцелярію апеляційного суду подало заперечення із звітом вартості спірної квартири, а тому в суду апеляційної інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Також вказується, що рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 22 листопада 2013 року по справі № 1075/13, стосується стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , а у справі, яка переглядається, предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки з іпотекодателя ОСОБА_1 Стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 жовтня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 07.1/245-7, за яким останній отримав грошові кошти у розмірі 548 066 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась за виконання позичальником зобов'язань щодо умов кредитного договору.

Крім того, між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір від 10 жовтня 2007 року № 864, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Позичальник порушив умови кредитного договору та станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 161 964 грн 75 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк»підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст засад свободи договору розкритий у статтях 6, 627 ЦК України, з яких вбачається, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.

Судами встановлено, що банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві, в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак, стаття 4 договору іпотеки передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Пункт 4.6.4 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково залишив без уваги те, що обраний банком спосіб звернення стягнення на іпотечне майно сторони договору іпотеки визначили як позасудовий, у зв`язку із чим указані вимоги позову іпотекодержателя в судовому порядку задоволенню не підлягають з підстав, указаних вище.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, зміни оскарженого судового рішення у мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови та залишення їх без змін в іншій частині.

Керуючись статтями 410, 412, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта