ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа №725/465/19

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Вольська-Тонієвич О.В.),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовами до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , хоча фактично зареєстрований за місцем проживання батька - по АДРЕСА_2 . Ця обставина створює ряд незручностей, пов`язаних з улаштуванням дитини до дитячого садка, звернення до лікувальної установи.

Колишній чоловік відмовляється надати письмову згоду на реєстрацію дитини за адресою її проживання, на підставі чого між ними виник спір щодо

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/836/19 Категорія 50

визначення місця реєстрації дитини.

Також указувала, що з моменту припинення сімейних відносин син перебуває на її матеріальному утриманні, витрати на яке складають 4000-5000 грн щомісячно. Єдиним її доходом є соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка складає 860 грн на місяць.

Просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з нею;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову й до досягнення дитиною повноліття. Вирішити питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, посилаючись на те, що між сторонами існує спір щодо визначення його участі у вихованні дитини та встановлення з ним побачень.

Вказував, що ОСОБА_3 не надає йому можливості спілкуватися із сином та всякими способами цьому перешкоджає. У зв`язку з цим він змушений був звернутися до Служба у справах дітей Чернівецької міської ради із заявою про встановлення йому часу для спілкування з дитиною.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №20/2 від 29 січня 2019 року визначеного його участь у вихованні сина та встановлено порядок побачень з ним: щовівторка та щочетверга з 17 год до 20 год, щосуботи з 11 год до 19 год. У святкові дні та влітку для оздоровлення за домовленістю між батьками.

Разом з тим, указане рішення Служби обмежує його право на участь у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки визначений нею час є недостатнім для належного піклування про дитину.

Крім того, ОСОБА_3 не виконує вказане рішення та не надає йому дитину у визначений час, не дозволяє спілкуватися з сином по телефону, в суботу зменшує час для спілкування. З колишньою дружиною неможливо домовитися про участь у вихованні та спілкуванні з сином в інші вихідні, святкові дні та влітку.

Просив визначити побачення з сином щовівторка та щочетверга з 17 год до 20 год з відвідуванням дитиною його місця проживання в АДРЕСА_2 з повідомленням матері місця перебування дитини;

визначити побачення з сином у кожну п`ятницю з 17 год до суботи 20 год з відвідуванням дитиною його місця проживання в АДРЕСА_2 з повідомленням матері місця перебування дитини;

визначити спільний літній відпочинок із сином в літній період під час його відпустки терміном 30 календарних днів із повідомленням матері про місцезнаходження сина;

визначити його участь при відвідуванні навчального закладу (дитячого, шкільного) щовівторка, щочетверга та щоп`ятниці після закінчення часу перебування дитини в навчальному закладі.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 254 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено його участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: встановлено побачення батька з сином щовівторка та щочетверга з 17 год до 20 год;

встановлено побачення батька з сином кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 18 год до 18 год, кожної першої та третьої суботи місяця за місцем проживання батька по АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 254 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що встановлені судом побачення батька з сином за місцем проживання батька кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 18 год до 18 год, кожної першої та третьої суботи місяця, тобто на добу не відповідають найкращим інтересам дитини.

Так, факт прив`язаності малолітнього ОСОБА_5 до батька, бажання з радістю проводити з ним час судом встановлено лише з показів ОСОБА_2 Вважає необгрунтованим висновок суду про те, що ночівля сина в батька не завдасть йому шкоди та не вплине на його психоемоційний стан.

Крім того, ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами створення нею перешкод у спілкуванні з сином, невиконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено участь батька у вихованні дитини.

Також указує, що нею обрано правильний спосіб захисту шляхом визначення місця проживання дитини з нею, що є підставою для реєстрації сина за місцем її проживання, де він фактично проживає.

Просила скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2019 року в частині встановлення побачення батька з сином кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 18 год до 18 год кожної першої та третьої суботи місяця за місцем проживання батька та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким встановити побачення батька з сином щосуботи з 11 год до 19 год;

скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в позові про визначення місця проживання дитини та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. Стягнути на її користь судові витрати за подання апеляційної скарги та на правничу допомогу. В іншій частині рішення не оскаржується.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 08 квітня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2018 року розірвано (а.с.12).

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Після припинення фактичних шлюбних відносин між подружжям їхній малолітній син залишився проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована (а.с. 10, 11).

Установлено, що малолітній ОСОБА_5 з 01 червня 2016 року зареєстрований за місцем проживання свого батька по АДРЕСА_2 (а.с. 11).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 4 ЦПК України ).

Підставою позову є фактичні обставини, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини з матір`ю і спору, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами немає.

За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність спору між сторонами.

При вирішенні заявлених позовних вимог судом першої інстанції враховано, що підставою для звернення до суду з указаною вимогою є відмова відповідача змінити місце реєстрації сина.

Крім того, позивачем відповідно вимог до статті 160 СК України не надано доказів, які підлягають дослідженню та врахуванню під час вирішення даного спору, зокрема висновок Служби у справах дітей про огляд житлово-побутових умов сторін.

Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, судом дотримано положення статті 15 ЦК України, статті 4 ЦПК України, оскільки захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявний спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, та з урахуванням прав дитини, інтересів обох батьків, прихильності дитини до батька визначив участь батька у вихованні малолітнього сина шляхом встановлення побачень щовівторка та щочетверга з 17 год до 20 год, а також кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 18 год до 18 год, кожної першої та третьої суботи місяця за місцем проживання батька.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, що сторони добровільно досягти згоди щодо участі батька у спілкуванні й вихованні малолітнього сина не можуть, у зв`язку з чим він звернувся до служби у справах дітей із заявою про визначення участі у вихованні дитини.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №20/2 від 29 січня 2019 року визначено участь ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5 в наступний спосіб: встановлення побачень щовівторка, щочетверга з 17 год до 20 год, щосуботи з 11 год до 19 год, у святкові дні та влітку для оздоровлення за домовленістю між батьками (а.с.72).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом частин 2, 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 10, 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 2 статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Сторони рішення органу опіки та піклування належним чином не виконують, що встановлено судом першої інстанції.

Доказів, які б свідчили про те, що спілкування батька з сином та його ночівля в батька буде перешкоджати моральному розвитку дитини, матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 належить гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини, право на спілкування з сином та право на його виховання.

Судом відповідно до вимог закону враховано надані Службою у справах дітей Чернівецької міської ради акти від 19 грудня 2019 року та 03 січня 2019 року щодо обстеження житлово-побутових умов місця проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не наведено обставин, на підставі яких суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає його рішення необґрунтованим та таким, що максимально не враховує інтереси дитини, на висновки суду не впливають.

Так, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір.

Статтями 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за ведення справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 статті 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До матеріалів справи приєднано договір про надання правничої допомоги від 01 серпня 2019 року на представництво інтересів ОСОБА_2 у вказаній справі в апеляційному суді, укладений між ним та адвокатським обєднанням «МЕТА. Розмір гонорару за виконання визначеної договором роботи (надання послуг) складає 1500 грн.

Згідно з наданим до апеляційного суду оригіналом квитанції від 05 серпня 2019 року ОСОБА_2 на виконання договору про надання правничої допомоги сплатив адвокатському об`єднанню 1500 грн.

Відповідно до пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , з останньої на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним за час розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак