Провадження № 22-ц/802/944/19 Категорія: 26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання по кредитній угоді за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ «Альфа-Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що 20.06.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500598225, відповідно до якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 200000 гривень в строк з 20.06.2017 року до 21.06.2021 року зі сплатою відсотків на користування кредитом в розмірі 12.99 % річних.

Згідно умов договору відповідач зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойки та інші платежі в сумі та в строки та на умовах, що визначені договором.

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 200 000 гривень, а відповідач в порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого в неї станом на 21.07.2018 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 173 412,02 гривень, за відсотками в сумі 9170, 04 гривень та по комісії 12500 гривень, та штраф в розмірі 800 гривень.

Просить стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа -Банк» заборгованість за кредитом в сумі 195 882, 06 гривень.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді.

В зустрічному позові вказує на несправедливість положень підпункт «д» пункту 3.1 ч.3 Угоди № 500598225 від 20.06.2017 року про надання особистого кредиту, який укладений 20 червня 2017 року між акціонерного товариства «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та інших платежів на користь Банку без обґрунтування вартості супутньої послуги, тому вважає, що ці пункти Угоди та Договору є несправедливим умовами щодо споживача відповідно до ч. 1, 2 ст.18 ЗУ « Про захист прав споживача», та просить визнати їх недійсними та оскільки нею було частково сплачено комісію за розрахунково-касове обслуговування в сумі 20000 гривень, то просить зарахувати цю суму в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом та зменшити суму зобов`язань на 12500 гривень.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2019 року позов АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Альфа Банк» заборгованість в сумі 163382, 06 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 153 412, 02 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 9170, 04 гривень, штрафу в сумі 800 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді задоволено.

Ухвалено визнати недійсним підпункт «д» пункту 3.1 ч.3 Угоди № 500598225 від 20.06.2017 року про надання особистого кредиту, який укладений 20 червня 2017 року між акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1

Зараховано безпідставно сплачену ОСОБА_1 на рахунок АТ «Альфа Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 20 000 гривень в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Альфа Банк» понесені судові витрати в сумі 2450, 48 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь банку, відповідач за первісним позовом подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його в цій частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ Альфа-Банк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення в означувальній частині не переглядається.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з`явилися. Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін та їх представників.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній частині та стягуючи судові витрати за подання позовної заяви з ОСОБА_1 в користь АТ «Альфа-Банк» в розмірі 2450,48 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що судом вимоги банку задоволено частково, а тому судові витрати слід стягувати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального права та при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1,3 ст. 13 ЦПК України, cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 195882, 06 гривень ( а.с. 2-4). Банком було сплачено судовий збір в розмірі 2938, 23 гривень ( а.с.1).

ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Альфа-Банк» про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання по кредитній угоді (а.с.57-59). Дана позовна заява не була оплачена судовим збором на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання угоди частково недійсною, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2019 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь банку кредитну заборгованість в розмірі 163382, 06 гривень.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України

Враховуючи зазначене, оскільки судом першої інстанції позов АТ «Альфа-Банк» в даній справі задоволено частково в розмірі 163382, 06 гривень, то з ОСОБА_1 в користь АТ «Альфа-Банк» підлягає стягнення судових витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2450, 48 гривень - пропорційно задоволених позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відповідно до приписів статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а тому такий не може в силу закону бути стягнутий з неї, як споживача на користь Банку, не заслуговують на увагу та є суб`єктивним тлумаченням норм Закону.

За вказаним положенням Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав.

Однак, як убачається із матеріалів справи, судом вирішено питання про стягнення судових витрат саме за вимогами АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про поширення положень ЗУ «Про захист прав споживачів» на вирішення питання про стягнення судових витрат у даних правовідносинах не можуть бути застосовані .

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 цього закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18).

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав, як споживачів. Позов кредитора до споживача про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями умов кредитного договору. Тому при задоволених позовних вимоги банку з відповідача підлягає стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, з врахуванням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь банку, оскільки остання не звільнена від їх оплати відповідно до норм ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», саме за позовом банку до неї про стягнення заборгованості.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 19 вересня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2019 року в даній справі в частині вирішення питань розподілу судових витрат - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: