Справа № 727/9161/19
Провадження № 2/727/1619/19
У Х В А Л А

11 вересня 2019 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Ярема Л.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просить звільнити її від сплати судового збору, оскільки вона не працює та не має змоги працювати, так як доглядає за малолітнім сином, якому тільки виповниться 5 місяців. Вказує, що у 2018 році доходи в неї відсутні, а у 2019 році вона отримала допомогу по вагітності та пологах та одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 15510 грн. 59 коп. Інших доходів в неї не має. Окрім цього, відповідач їй не допомагає.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судом встановлено, що майновий стан ОСОБА_1 не дозволяє сплатити повністю судовий збір, оскільки жодних доходів не має, є безробітною, доглядає за малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2019 році ОСОБА_1 отримала допомогу по вагітності та пологах та щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини у розмірі 15510 грн. 59 коп.

Згідно ст. 136 ч. 1, 3 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 ч. 2 ЗУ «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 8 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» який є спеціальним законом, що регламентує порядок і підстави сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі; («Cudla v. Poland) від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia) від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Як вбачається з позовних вимог, позов містить вимоги немайнового характеру, та відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір за подання фізичною особою або фізичною особою підприємцем позовної заяви немайнового характеру сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та зменшити розмір судового збору до 384 грн. 20 коп.

Керуючись ст.8 ЗУ «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково.

Зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору до 384 (триста вісімдесяти чотирьох) гривень 20 копійок за подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Л.В.ЯРЕМА