Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/3340/17

провадження № 61-31143св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Рівнегаз», товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» на рішення Апеляційного суду Рівненської області, у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Шимківа С. С., від 10 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Рівнегаз» (далі - ПАТ «Рівнегаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» (далі -ТОВ «Рівнегаз збут») про відновлення прав споживача.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 жовтня 2016 року між нею та ПАТ «Рівнегаз» було укладено договір про надання послуг з газопостачання. 25 жовтня 2016 року вона отримала від ПАТ «Рівнегаз» листа про збільшення усім мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 місячної норми споживання природного газу на одну особу до 9,8 куб. м, в той час коли постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, за наявності у позивача газової плити та централізованого гарячого водопостачання, в розмірі 4.4 куб. м за 1 людину на місяць.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, які останній вчинив під приводом відмови мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, ОСОБА_1 просила суд захистити її права, як споживача комунальних послуг, зобов`язати ПАТ «Рівнегаз» відновити її права на споживання природного газу по нормі споживання, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року, у розмірі 4,4 куб. м на одну особу в місяць з листопада 2016 року шляхом скасування рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання позивачу. Зобов`язати ТзОВ «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року у розмірі 4,4 куб. м на одну особу в місяць, шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року. Зобов`язати ПАТ «Рівнегаз» за власний кошт оснастити лічильником газу квартиру позивача АДРЕСА_1 . Зобов`язати ТОВ «Рівнегаз збут» прийняти на облік встановлений ПАТ «Рівнегаз» лічильник газу та проводити нарахування за його показниками. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, у складі судді Кучина Н. Г., від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії ПАТ «Рівнегаз» по встановленню позивачу з 01 листопада 2016 року норми нарахування фактичного об`єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання для населення за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання у вигляді 9,8 куб. м на одну людину на місяць є правомірними, оскільки остання разом із іншими мешканцями житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 , відмовилась від встановлення загальнобудинкового лічильника, що є порушенням пункту 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем та підставою для застосування положень пункту 3 глави 4 розділу ІХ цього ж Кодексу, якою передбачено зміну режиму нарахування платежів за спожитий газ за граничними нормами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року, у розмірі 4,4 куб. м на одну особу на місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зобов`язано ТОВ «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і з якою було укладено договір № 5037592 про надання послуг з газопостачання від 23 жовтня 2014 року, починаючи із листопада 2016 року по день ухвалення цього рішення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, виходячи із розміру 4,4 куб. м на одну особу в місяць. В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки в статтях 5 і 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому відповідно до цього Закону оператор ГРМ не вправі одноособо вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, ідивідуальний чи загальнобудинковий, і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника виключно у своє помешкання. Будь-які дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відмовлялась від встановлення газового лічильника у своїй квартирі, в матеріалах справи відсутні. Навпаки, в матеріалах справи міститься звернення на ім`я голови ПАТ «Рівнегаз», в якому позивач, разом із іншими споживачами, які мешкають в житловому будинку АДРЕСА_1 , пропонували ПАТ «Рівнегаз» встановити в їх квартирах газові лічильники на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ТОВ «Рівнегаз збут»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватирішення Апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року і залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про прийняття ПАТ «Рівнегаз» в одноособовому порядку рішення щодо встановлення загальнобудинкових вузлів обліку природнього газу не відповідає фактичним обставинам справи. Питання прав та обов`язків споживача природнього газу врегульовано статтею 13 Закону України «Про ринок природного газу», де у частині першій перелічені права споживача, серед яких відсутнє право на безкоштовне встановлення приладу обліку в квартирах, будинках. Чинне законодавство не покладає обов`язку на суб`єктів, які здійснюють розподіл природнього газу, встановлення для побутових споживачів за власні коши квартирних індивідуальних лічильників обліку природнього газу. Окрім того, протокольним рішенням НКРЕКП № 405 від 24 березня 2016 року затверджений план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Рівнегаз» на 2016-2025 роки (інвестиційна програма) та перелік багатоквартирних житлових будинків, в яких товариство зобов`язане безкоштовно встановити загальнобудинкові прилади обліку газу. Багатоквартирний будинок, у якому проживає позивач, також включений у цей перелік. У разі незгоди споживача розраховуватися за спожитий природній газ за показаннями будинкового вузла обліку газу, він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 569/3340/17 розподілено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Рівнегаз», ТОВ «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача, призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу позивач посилається на те, що вона тривалий час у складі тарифу за спожитий газ оплачувала витрати відповідачів на встановлення лічильника газу, відшкодувала недоотриману відповідачем тарифну виручку внаслідок зменшення споживання газу і навіть компенсувала закладену у тариф 2016 року різницю в цінах 2014 року, а тому вона має право на безкоштовне встановлення у її квартирі лічильника природного газу. Усі зазначенні обставини, пояснення та докази у їх сукупності розглянув суд апеляційної інстанції та прийняв законне рішення щодо повного відновлення порушених прав споживача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 жовтня 2016 року між ПАТ «Рівнегаз» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з газопостачання, який остання та члени її сім`ї використовують лише для приготування їжі.

06 жовтня 2016 року представником ПАТ «Рівнегаз» ОСОБА_3 було складено акт про порушення № 3 на об`єкті - житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відмова від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яка проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз» відповідно до пункту 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», який був складений у присутності голови ОСББ «Орлова, 46» ОСОБА_4 і яка відмовилась його підписувати (а. с. 65).

18 жовтня 2016 року вказаний акт був розглянутий на засіданні комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем, яка за результатами розгляду цього акта прийняла рішення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення останнім із 01 листопада 2016 року граничної місячної норми споживання на одну особу, яка передбачена додатком 10 до вищевказаного Кодексу, тобто 9,8 куб. м на одну особу.

Спір у цій справі випливає із договору про надання послуг з газопостачання, сторонами якого є: споживач ОСОБА_1 та ПАТ «Рівнегаз». У пунктах 27-30 цього договору зазначено конкретний перелік прав та обов`язків кожної із сторін (а. с. 3).

Умовами цього договору не передбачено, що ОСОБА_1 має реалізувати свої права та виконувати свої обов`язки за цим договором разом із іншими споживачами, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі споживати газ за загальнобудинковим лічильником та нести негативні наслідки у випадку відмови мешканців вищевказаного будинку від встановлення цього лічильника.

Будь-які дані, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 відмовлялась від встановлення газового лічильника у своїй квартирі в матеріалах справи відсутні.

Навпаки, в матеріалах справи міститься звернення на ім`я голови ПАТ «Рівнегаз» (а. с. 57), в якому позивач, разом із іншими споживачами, які мешкають в житловому будинку АДРЕСА_1 , пропонували ПАТ «Рівнегаз» встановити в їх квартирах газові лічильники на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу».

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI) фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється, зокрема, за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Положенням частини першої статті 6 Закон № 3533-VI у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судами, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доводи сторін спору, зазначивши, що ОСОБА_1 не відмовлялась від встановлення загальнобудинкового вузла обліку спожитого газу, а просила встановити їй індивідуальний газовий лічильник, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Рівнегаз» прийнято незаконне рішення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу побутовому споживачу ОСОБА_1 , шляхом встановлення з 01 листопада 2016 року граничної місячної норми споживання на одну особу - 9,8 куб. м.

Судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок про те, що відповідачі своїми діями порушили права споживача ОСОБА_1 , які гарантовані статтею 24 Конституції України та частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», тому необхідно відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, у розмірі 4,4 куб. м на одну особу на місяць шляхом здійснення перерахунку платежів, починаючи з листопада 2016 року.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Рівнегаз збут» фактично зводяться до того, що законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу, а відповідачі правомірно намагалися встановити загальнобудинковий вузол обліку природного газу у будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , від чого мешканці будинку, у тому числі й позивач, відмовилися, а тому рішення ПАТ «Рівнегаз» про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам, зокрема й позивачу, шляхом встановлення з 01 листопада 2016 року граничної місячної норми споживання на одну особу - 9,8 куб. м, є правомірним.

Такі доводи не спростовують правильного по суті рішення апеляційного суду, з яким погоджується й Верховний Суд, виходячи із наступного.

Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки.

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI випливає обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із урахуванням викладеного, ОСОБА_1 правомірно просила встановити їй індивідуальний газовий лічильник, а не загальнобудинковий, на чому наполягали відповідачі, а тому у останніх не було законних підстав для нарахування споживачу об`ємів природного газу з 01 листопада 2016 року у розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу - 9,8 куб. м.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин справи, рішення апеляційного суду про зобов`язання ТОВ «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, виходячи із розміру 4,4 куб. м на одну особу в місяць, є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а також недоведеність ТОВ «Рівнегаз збут» неспівмірності документально підтверджених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час касаційного провадження, понесені позивачем витрати підлягають стягненню з ТОВ «Рівнегаз збут».

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» () на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 564 (три тисячі п`ятсот шістдесят чотири) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович