ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи (далі ТОВ Кредитні ініціативи) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що за договором факторингу від 28 листопада 2012 року, який укладено з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, який було укладено з позичальником ОСОБА_1 .

Вказували, що відповідно до укладеного 28 листопада 2012 року договору про передачу прав за іпотечним договором, вони набули статусу іпотекодержателя нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ), яке виступає предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеного ОСОБА_1 на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №0304/0708/98-005.

Зазначали, що наразі вони виступають іпотекодержателем квартири, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов кредитного договору та наявності значної суми заборгованості, вони були змушені розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, проте, реалізувати заставне майно не мають можливості, оскільки постановою №49751062 від 11 січня 2016 року Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та заборону на його відчуження.

Посилаючись на те, що арешт іпотечного майна перешкоджає їм, як іпотекодержателем, реалізувати своє право на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, що порушує їх права, а тому просять суд звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , який накладений постановою №49751062 від 11 січня 2016 року Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оспорюваний ними арешт, у відповідності до вимог закону, у виниклій ситуації може бути знятий саме за рішенням суду, наполягали на тому, що вони є власниками квартири та їх права порушуються.

12 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що спірна квартира на праві власності належить їй та ОСОБА_2 , рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року на користь ТОВ Кредитні ініціативи з неї та ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 1.606.441 грн. 20 коп., а тому просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0304/0708/98-005, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 90.000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 12,5% річних з кінцевим строком повернення до 09 липня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №0304/0708/98-005-z від 10 липня 2008 року, згідно якого в іпотеку банка було передано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 (а.с.18-20,25-26).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15. Цього ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також було укладено договір факторингу. Внаслідок укладення зазначених договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 листопада 2018 року вбачається, що за фактом відступлення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимоги за договором про передачу прав за іпотечним договором, серія та номер 2187, виданий 28 листопада 2012 року зареєстровано зміни іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки, і відповідно права позивача, як іпотекодержателя, за даним договором іпотеки зареєстровані у державному реєстрі іпотек 06 грудня 2012 року за реєстровим номером 7543635 (а.с.29).

З інформаційної довідки, розділ актуальна інформація зі спеціального розділу, Інформація про державну реєстрацію обтяжень, вбачається наявна в реєстрі інформація про обтяження, а саме: реєстраційний номер запису 12951257, дата 19 січня 2016 року, державний реєстратор Ткачук К.О., Дніпропетровське міське управління юстиції Дніпропетровська область; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49751062, виданий 11 січня 2016 року, видавник Ясюкевич О.В., Жовтневий ВДВС ДМУЮ Дніпропетровська область, обтяжувач: Жовтневий ВДВС ДМУЮ, опис предмета обтяження: квартира, особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 .

При цьому, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 листопада 2018 року встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 15 листопада 2016 року, індексний номер 44054963 винесеного державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Чернецьким М.А. право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи», номер запису про право власності 28927068, підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія та номер ВКМ №420202, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: вих.№ІВ/КІ-203, виданий 06 лютого 2018 року, видавник представник по довіреності ТОВ «Кредитні ініціативи» І.С.Василюк (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ Кредитні ініціативи суд першої інстанції прийшов до висновку про помилковість обраного позивачем способу захисту порушеного права враховуючи, що на час звернення з позовом до суду позивач набув право власності на нерухоме майно, а вирішення даного спору належним чином без участі у справі стягувача, в інтересах якого накладено арешт (якщо він є відмінним від іпотекодержателя), на випадок задоволення позову про звільнення такого майна з-під арешту, було б прямим порушенням прав вказаної особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з наступним.

Статтями 575,577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

У статті 19 Закону України Про заставу передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Позивач у своєму позові зазначає про те, що у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором він вимушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, в той час коли рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1.606.441 грн.20 коп. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18 липня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року в частині задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені скасовано та ухвалене в цій частині нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» пеню у розмірі 118.644 грн.51 коп. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року в частині задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року змінено. Зменшено розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року, стягнутої солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», до 1.466.489 грн. 36 коп. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін (а.с.9-15).

Тобто зазначення про те, що вони вимушені були розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене майно у зв`язку з наявністю заборгованості (а.с.4) є хибними.

В апеляційній скарзі ТОВ Кредитні ініціативи зазначають про порушення прав, регламентованих ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,386,391 ЦК України, в той час коли зазначають що є іпотекодержателями та порушуються їх права іпотекодержателів.

Спірна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження була прийнята 11 січня 2016 року, а право власності на предмет іпотеки за ними було зареєстроване 15 листопада 2018 року.

Позивачем не надано жодних доказів, з яких би вбачалось на підставі чого було прийнято оскаржувану постанову про арешт майна боржника від 11 січня 2016 року.

Тобто колегія суддів не може перевірити правових підстав прийняття даної постанови.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Втім ТОВ Кредитні ініціативи в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б підтверджувались належними та допустимими доказами стосовно наявності правових підстав передбачених ч.ч.4,5 ст.59 Закону України Про виконавче провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2019 року від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.