Провадження №2/523/401/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2019 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

16.10.2015 року ПАТ Комерційний банк Приват Банк звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №ODH0AE00001440 укладеного 05.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_1, яка станом на 18.08.2015 року складає 65766,30 доларів США, що еквівалентно 1447516,26 грн.

07.04.2017 року справу передано для розгляду судді Шепітко І.Г., у звязку із знаходженням судді Пепеляшкова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

10.04.2017 року Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси вищевказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Матеріали цивільної справи містять зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ Комерційний банк Приват Банк, третя особа: ОСОБА_1, про визнання поруки припиненою, яка попереднім складом суду не була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом та в подальшому, після перерозподілу справи, клопотання про прийняття зустрічного позову не заявлялось.

Позивач про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, проте до судового засідання не зявився. Матеріали справи місять клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника Банку.

Представник відповідачів звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням зустрічного позову та наданих заперечень.

У своїх запереченнях представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позову посилаючись, що позивачем не надано договірних підстав нарахування всіх видів платежів та розрахунок заборгованості є недостовірним. Крім цього зазначив, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2011 р. у справі № 2-1073/11, що вступило в законну силу, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнута заборгованість за цим самим кредитним договором №ODH0AE00001440 від 05.07.2006 р. у розмірі 20 897,42 долари США (еквівалент 165298,59 грн.), таким чином, сума заборгованості з 11.10.2010 р. (дата, зазначена у рішенні суду) та до цього часу за тілом кредиту залишається незмінною, що свідчить про те, що ніяких платежів за тілом кредиту з того часу не відбулося. Представник відповідачів також зазначає про застосування строків позовної давності, зазначивши, що з позову та самого кредитного договору вбачається строк його виконання - до 04.07.2011 року, однак Банк скористався своїм правом вимагати повного дострокового виконання зобов'язання і змінив строк виконання відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, отримавши рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.03.2011 року про повне дострокове стягнення боргу. Таким чином строк позовної давності за даними правовідносинами сплив 15.03.2014 року. З даним позовом Банк звернувся лише 16.10.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності більше, ніж на 1 рік. При цьому позивач не звертається з питанням про поновлення строків позовної давності, обгрунтовуючи поважність причин його пропуску, тому позовна заява не підлягає задоволенню через пропуск строків позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткових.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 05.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ODH0AE00001440.

Згідно договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 24702,00 доларів США на термін до 04.07.2011 року, а позичальник у свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобовязання за Договором №ODH0AE00001440 між ПАТ Комерційний банк Приват Банк та ОСОБА_2 05.07.2006 року було укладено договір поруки №1440/Р.

У звязку з невиконанням своїх зобовязань по виконанню вищевказаного кредитного договору, Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.03.2011 р. у справі № 2-1073/11, що вступило в законну силу, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнута заборгованість у розмірі 20 897,42 долари США (еквівалент 165298,59 грн.), що складалася з:

- 12 913,77 доларів США заборгованості за тілом кредиту;

- 4 187,39 доларів США заборгованість по процентам за кредитом;

- 874 доларів США заборгованість по комісії;

- 1866,94 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань;

- 63,21 доларів США + 992,10 доларів США штрафи.

12.04.2011 року представником позивача було отримано виконавчі листи по вищевказаній цивільній справі, проте до виконання вони прийняті не були.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 30.09.2014 року у справі №523/13152/14, суддя Бузовський В.В., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.11.2014 року у справі № 523/13152/14, головуючий суддя Журавльов О.Г., у поновленні строків на пред'явлення виконавчих документів до виконання, відмовлено.

У жовтні 2015 року ПАТ Комерційний банк Приват Банк повторно звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №ODH0AE00001440, укладеного 05.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_1, яка станом на 18.08.2015 року складає 65766,30 доларів США, що еквівалентно 1447516,26 грн.

З наданого розрахунку вбачається, що після постановлення судом вказаного рішення, ПАТ Комерційний банк Приват Банк продовжило нараховувати для позичальника заборгованість, в тому числі проценти, пеню та інфляційні нарахування, а саме Банком додатково нараховано суму заборгованості за період з 16.03.2011р. по 18.08.2015р., яка становить 65766,30 доларів США, в тому числі: сума простроченої заборгованості по відсоткам, пеня за несвоєчасне повернення кредиту, заборгованість по комісії, що підтверджується розрахунком боргу (а.с.114-118, т.1).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, або виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Разом з тим позивач з такими вимогами до суду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема тіла кредиту, за рішенням суду позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків та пені за кредитним договором.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення та врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Отже на підставі викладеного слід дійти висновку, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають із зазначених вище підстав.

Крім того, суд погоджується з думкою представника відповідачів та звертає увагу позивача, що згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як встановлено судом строком виконання кредитного договору є 04.07.2011 року. Разом з тим на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.03.2011 р. строк виконання відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України було змінено та строк позовної давності за даними правовідносинами сплив 15.03.2014 року. З вищевказаним позовом Банк звернувся лише 16.10.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності більше, ніж на 1 рік. При цьому позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строків позовної давності.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити у повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.02.2019 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5, п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Суворовського районного суду м.Одеси

Суддя: