Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 161/15295/16-ц

провадження № 61-22172св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року у складі судді Плахтій І. Б. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , та на чотири земельні ділянки. За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є вона, ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_1 є особою похилого віку, то оформлення спадкових прав доручила онуку ОСОБА_3 Нотаріусом їй надано документ для підпису, який як вона вважала документом про прийняття спадщини. Згодом виявилося, що вона підписала відмову від прийняття спадщини. Вважає, що її введено онуком та нотаріусом в оману, наміру відмовлятися від прийняття спадщини вона не мала.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті сина ОСОБА_4 . Оскільки він є особою похилого віку, він не вчиняв дій щодо оформлення спадкових прав, вважав спадщину фактично прийнятою, бо на день смерті спадкодавця проживав разом із ним. У листопаді 2016 року стало відомо, що від його імені ОСОБА_5 написано нотаріальну відмову від усього спадкового майна на користь ОСОБА_3 Зазначає, що не уповноважував ОСОБА_5 на вчинення таких дій, наміру відмовлятися від спадщини не мав.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року справи за вказаними позовами об`єднано в одне провадження.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 18; визнати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану та підписану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017року у задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що будучи високоосвіченою особою, з великим педагогічним досвідом, вчиняючи інші свідомі дії щодо оформлення спадщини після смерті сина, ОСОБА_1 не могла підписати заяву не читаючи її і помилятися щодо її змісту. Обставин, які могли спотворити волю ОСОБА_1 на підписання заяви про відмову від спадкових прав під час судового розгляду, не встановлено. Фактів вчинення щодо позивачів насильницьких дій чи впливів із метою примушування їх до підписання оспорюваних заяв у судовому засіданні не встановлено. Разом із тим у діях ОСОБА_5 як підписанта за ОСОБА_2 не встановлено зловмисного умислу на вчинення правочину всупереч волі ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі не довели належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними відмов від прийняття спадщини. Позивачі відмовилися від спадщини на користь близької їм людини - онука ОСОБА_3 , який був офіційним опікуном ОСОБА_2 . Про наявність волевиявлення усіх спадкоємців щодо оформлення спадщини саме за ОСОБА_3 стверджується також тим, що інші спадкоємці першої черги не подавали заяву про прийняття спадщини, а відмовилися лише батьки спадкодавця, які були зареєстровані разом із ним, а отже, неприйняття ними спадщини потребувало активних дій. Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку на АДРЕСА_1 отримано ОСОБА_6 у приватного нотаріуса в м. Києві 18 березня 2016 року, тобто вже після видачі ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину, що свідчить про час, коли виник інтерес зацікавлених осіб до нерухомого майна.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У травні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року, в якій просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказують на те, що всупереч пункту 3.3 глави 10 Порядку заява про відмову від прийняття спадщини не була подана особисто ОСОБА_2 Він не давав нікому доручення на вчинення (підписання) від його імені такої нотаріальної дії, і своїми поясненнями це підтвердили як нотаріус ОСОБА_7 , так і ОСОБА_5 Відсутні будь-які документи, які б підтверджували хворобу чи фізичну нездатність ОСОБА_2 підписати документ 21 травня 2015 року. Підписуючи відмову у прийнятті спадщини, ОСОБА_1 не читала тексту, який підписує, адже була переконана, що підписує заяву на прийняття спадщини, оскільки попросила про це навіть і ОСОБА_5 , яка теж вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини від імені її чоловіка.

У липні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких вказав на те, що незважаючи на п`ять судових засідань суду першої інстанції, ОСОБА_2 жодного разу до суду не з`явився. Суди не визнали вплив на волевиявлення ОСОБА_1 тяжкої обставини - смерті сина, у зв`язку з тим, що характер та порядок її дій після смерті сина (відхилення пропозиції невістки щодо вибору нотаріуса та звернення до «свого» нотаріуса, збирання та підготовка значного об`єму документів, необхідних для оформлення спадщини на нерухоме майно) свідчить про обдуманість та послідовність її дій. Загалом правовий інститут відмови від прийняття спадщини, поширюючи свою дію на спадкоємців першої черги, передбачає, що найближчі родичі померлого здатні адекватно оцінювати наслідки прийнятих ними рішень, незважаючи на втрату близької людини.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану та підписану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193, - скасуванню та ухваленню нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є батьками, а ОСОБА_3 - сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилась спадщина. Позивачі та відповідач є спадкоємцями першої черги після його смерті.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 21 травня 2015 року приватному нотаріусу Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М. подано дві заяви від батьків померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - про відмову від належної їм частки спадкового майна за законом на користь ОСОБА_3

Заява від імені ОСОБА_1 підписана ОСОБА_1 Заява від імені ОСОБА_2 підписана на прохання та за його дорученням ОСОБА_5 .

Нормативно-правове обґрунтування

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що при підписанні заяви, зареєстрованої 21 травня 2015 року за № 18,про відмову від спадщини, позивач зазначила, що цілком розуміє наслідки підпису цієї заяви, що її волевиявлення є добровільним, зроблено без будь-якого тиску та примусу, разом з тим їй державним нотаріусом роз`яснено зміст статті 1273 ЦК України та з урахуванням того, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним, дійшли правильного висновку про те, що позивач як спадкоємець за законом скористалась своїм правом відмови від спадщини. При цьому суди встановили, що ОСОБА_1 багато років працювала вчителем у школі; особисто знала приватного нотаріуса Луцько О. М., у 2013 році оформляла у неї договори дарування; кілька разів приходила до нотаріуса після смерті сина щодо оформлення спадщини та приносила документи; вона отримала в Підгайцівській сільській раді довідку від 18 травня 2015 року № 990, яку подала нотаріусу та особисто попросила ОСОБА_5 , із якою тривалий час разом працювала, взяти участь у підписанні заяви у нотаріуса, тобто, будучи високоосвіченою особою, з великим педагогічним досвідом, вчиняючи інші свідомі дії щодо оформлення спадщини після смерті сина, ОСОБА_1 не могла підписати заяву, яка не відповідала її волі.

Разом з тим Верховний Суд не погоджується із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану та підписану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193, з огляду на таке.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 6 глави 3 та пунктом 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

У судовому засіданні у суді першої інстанції приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М. пояснила, що особисто ОСОБА_2 не був присутній при підписанні ОСОБА_5 від його імені заяви про відмову від прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_5 , яка підписувала заяву від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснила, що підписати цю заяву її просила ОСОБА_1 , при цьому самого ОСОБА_2 у кабінеті приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М. не було, що свідчить про те, що позивачу не був відомий зміст заяви, яку підписала ОСОБА_5 .

Разом із тим у справі та у матеріалах спадкової справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_2 особисто доручав ОСОБА_5 . підписувати заяву про відмову від прийняття ним спадщини, заява не була прочитана йому в голос і не була підписана при ньому особисто, що свідчить про те, що така заява як односторонній правочин є недійсною. Позивач особисто не підписував заяву, нотаріус не пересвідчилася у наявності повноважень ОСОБА_5 на підписання цієї заяви, що свідчить про відсутність волевиявлення на відмову від прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визнання такої заяви недійсною.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання недійсною його відмови від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме статей 202, 203 ЦК України, позивач не доручав ОСОБА_5 підписувати заяву про відмову від спадщини, ця заява не була прочитана йому в голос, і крім того, він особисто при підписанні цієї заяви не був присутній у нотаріальній конторі, що свідчить про те, що позивач не мав особистого волевиявлення на відмову від спадщини після смерті сина, а отже, такий правочин є недійсним.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у визнанні недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, поданої та підписаної від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193, із ухваленням нового рішення у цій частині про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 1 818,96 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданої та підписаної від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько Ольги Миколаївни, зареєстрованої 21 травня 2015 року за № 193, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько Ольги Миколаївни, зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193 та підписану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5

В іншій частині рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 1 818,96 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик