Справа № 226/3169/18

Справа № 226/3169/18
Провадження № 2/226/79/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності до відповідача ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 03 квітня 1998 року за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 він придбав двокімнатну житлову квартиру, розташовану за адресою: місто Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», 43/8. Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» та зареєстровано у БТІ м.Димитрова 28.05.1998 року. Позивач сплатив повну суму за квартиру в розмірі 1600 грн. та був впевнений, що правочин дійсний. На момент, коли у позивача виникла необхідність розпорядитися спірною квартирою він дізнався, що договір купівлі-продажу квартири оформлений на біржі, не надає йому права на розпорядження своєю власністю. На теперішній час посвідчити дану угоду нотаріально немає можливості, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого права власності. Оскільки вони з відповідачем при укладанні договору купівлі-продажу квартири здійснили всі умови необхідні для укладення договору, більше десяти років позивач безперервно, добросовісно володіє квартирою, просив суд визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: місто Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», 43/8 за набувальною давністю.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України, надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, його представник підтримав вимоги.

Відповідач до судового засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому ЦПК України та ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не зявилась та відзиву не надала, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

19.11.2018 року до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи направлений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 26.11.2018 року.

27.11.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначений на 09.00 год. 22.12.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

З 22.12.2018 року розгляд справи двічі відкладався на 14.30 год. 14.01.2019 року та 14.30 год. 11.02.2019 року для витребування документів.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03 квітня 1998 року Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» посвідчена угода купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: місто Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», 43/8, згідно з якою ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив зазначену квартиру, загальною площею 40,6 м2, в тому числі жилою 26,7 м2. З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с. 10).

Квартира, розташована за адресою: місто Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», 43/8, 28 травня 1998 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем ОСОБА_1 (а.с. 12, 57).

Крім того, згідно з технічним паспортом за адресою: Донецька область м.Мирноград м-н «Молодіжний», 43/8, у графі власник зазначені ОСОБА_3 та після неї ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

Згідно з довідкою ОСМД «Молодіжний 43», наданою станом на 12.11.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та мешкає за адресою: місто Мирноград Донецької області, м-н «Молодіжний», 43/8 з 2002 року до теперішнього часу (а.с. 28).

Відповідно до відповіді від 08.02.2019 року, ОСОБА_3 у Мирноградському МВ ГУ ДМС України в Донецькій області паспортом громадянина України не документувалась (а.с. 65, 66).

Згідно з відповіддю Мирноградського МВ ДРАЦС на запит суду з метою встановлення місця перебування ОСОБА_5, актовий запис про смерть ОСОБА_3, 1946 року відсутній (а.с. 53).

Позивач несе обовязок зі сплати комунальних послуг за квартиру, у якій зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область м.Мирноград м-н «Молодіжний», 43/8, принаймні з 2004 року про що свідчать рахунки про сплату комунальних послуг (а.с. 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості щодо квартири, розташованої за адресою: Донецька область м.Мирноград м-н «Молодіжний», 43/8 відсутні (а.с. 43).

V. Оцінка суду.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами.

Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна, керуючись вимогами статті 392 Цивільного кодексу України може предявити позов про визнання його права власності.

Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов.

За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обовязок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилої квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Нотаріальному посвідченню угоди на цей час перешкоджає відсутність продавця ОСОБА_3 у останньому відомому місці її перебування, оскільки позивачу невідомо її місце мешкання, а судом її місце мешкання не встановлено, правонаступники не виявлені.

Згідно за ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно з ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно із ст.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила про набувальну давність можуть поширюватися також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.п.13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Аналіз досліджених у суді доказів вказує на відкрите, постійне та безперервне володіння позивачем спірною квартирою більше 10 років, принаймні з 1998 року по теперішній час, у яку він вселився після підписання договору купівлі-продажу, який не було нотаріально посвідчено через реєстрацію його на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток». Вказана угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, продавці були добросовісними власниками відчужуваного ними жилого приміщення.

Оскільки існує обставина, яка не залежить від волі позивача, та яка перешкоджає нотаріальному посвідченню договору, з огляду на приведені та досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо набуття ним права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Відповідно до вимог частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На пiдставi ч.2 ст.41 Конституції України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.47 ч.2, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України 2004 р., керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, місце реєстрації: м-н «Молодіжний», 43/8, м.Мирноград Донецької області, 85327, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 до ОСОБА_3, останнє відоме місце мешкання: м-н «Молодіжний», 43/8, м.Мирноград Донецької області, 85327, реєстраційний номер облікової картки платника податку невідомий про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Суддя І.В.Петунін