ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1424/17 Номер провадження 22-ц/814/651/19Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Зоріної Д.О. від 26 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука», в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 8488,09 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2014 року працівниками комунального підприємства під час демонтажу та евакуації належного йому металевого гаражу, начальником служби безпеки ОСОБА_3 були нанесені йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Також внаслідок дій останнього були пошкоджені його одяг та майно.

Вважає, що на підставі ст. 1172 ЦК України спричинену шкоду повинно відшкодувати комунальне підприємство, оскільки вона завдана його працівником під час виконання своїх службових обов'язків.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1169,38 грн. та компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 5286 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь держави судовий збір в розмірі 22.78 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані із проведенням експертизи в розмірі 407,30 грн.

Часткове задоволення позову вмотивоване доведеним в ході судового розгляду фактом спричинення позивачу працівником КП «Благоустрій Кременчука» тілесних ушкоджень, отриманих ним внаслідок травмування від падіння з драбини.

При цьому, взявши до уваги лише належні докази, що підтверджують завдану матеріальну шкоду, суд стягнув останню в розмірі 1169,38 грн. та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення завданої моральної шкоди в сумі 5286 грн.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємства «Благоустрій Кременчука» (надалі - підприємство), посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що допитані в судовому засіданні свідки давали неправдиві свідчення, які вводили суд в оману, натомість суд визнав останні належними та допустимими доказами, на підставі чого прийшов до помилкового висновку про доведеність вини працівника підприємства в спричиненні позивачу тілесних ушкоджень та в пошкодженні його одягу.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимогах сторонами не оскаржується, а тому у колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 20.12.2013 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області прийнято рішення № 712 «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна», відповідно до п.1 якого було вирішено провести демонтаж та евакуацію рухомого майна яке розміщено в Кременчуці, а саме : металоконструкції по вул. Гагаріна, в районі будинку № 27/4 (власник ОСОБА_2) відповідно до додатків №№1,2.

Вказаним рішенням визначено виконавця - КП «Благоустрій Кременчука», яке повинно було здійснити демонтаж та евакуацію рухомого майна.

На виконання рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №712 від 20 грудня 2013 року «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна», 10 липня 2014 року працівниками КП «Благоустрій Кременчука» разом з працівниками управління контролю за станом екологічної безпеки виконкому Кременчуцької міської ради, та за участю працівників міліції Кременчуцького міського відділу вживалися заходи щодо демонтажу металоконструкцій по вулиці Гагаріна в районі будинку №27/4 в місті Кременчуці, власником яких є позивач.

Під час виконання вказаного рішення виконкому, третя особа - ОСОБА_3, перебував у трудових відносинах з КП «Благоустрій Кременчука» та обіймав посаду начальника служби безпеки з 19.03.2012 року по 12.10.2018 року, з якої був звільнений за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, згідно наказу № 221к.

Звертаючись до суду за захистом порушених прав, ОСОБА_2 вказував, що саме ОСОБА_3 під час демонтажу та евакуації належного позивачу гаражу, останнім були завдані йому легкі тілесні ушкодження та було пошкоджено майно та одяг. На підтвердження вказаних обставин позивач надав як фіскальні, так і товарні чеки, що підтверджують придбання необхідних ліків та пошкоджених речей

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд, на підставі наданих сторонами доказів та норм цивільного права, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи отримані позивачем тілесні ушкодження, що призвели як до лікування, так і спричинення душевних страждань стягнув на користь позивача доведену матеріальну шкоду в сумі 1169,38 грн. та спричинену моральну шкоду в сумі 5286 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із положеннями частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на виконання рішення Виконкому Кременчуцької міської ради «Про демонтаж та евакуацію рухомого майна», 10 липня 2014 року працівниками КП «Благоустрій Кременчука» вживалися заходи щодо демонтажу металоконструкцій по вулиці Гагаріна в районі будинку №27/4 в місті Кременчуці, власником яких є позивач.

В цей же день, за вказаною адресою, за викликом ОСОБА_2 був здійснений виїзд швидкої медичної допомоги та поставлено позивачу попередній діагноз: ситуативний астено-невротичний синдром, садно в тім'яній області та в області правого ліктьового суглобу, що підтверджується копією карти виїзду швидкої медичної допомоги №32356 А 16.

Випискою з медичної картки неврологічного відділення №5084, Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського підтверджується, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у з 11.07.2014 року по 17.07.2014 року з діагнозом: забій м'яких тканин тіменно-потиличної частини, садно тім'яної частини, в області правого ліктьового згибу.

Факт перебування позивача на лікуванні внаслідок отриманих- ушкоджень також підтверджується відповіддю Кременчуцької першої міської лікарні, де в якій одночасно зазначається, що придбання медикаментів під час лікування відбувалося хворим за власний рахунок у зв'язку із недостатнім бюджетним фінансуванням лікарні.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлюючи доведеність заподіяння позивачу тілесних ушкоджень працівником підприємства під час виконання ним своїх трудових обов'язків, місцевий суд дослідив та взяв до уваги матеріали кримінального провадження №0000942 за заявою ОСОБА_2 по факту вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 КК України та дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій по відношенню до позивача у вигляді штовхання останнього з драбини, що привело до травмування ОСОБА_2 та отримання ним легких тілесних ушкоджень.

Так, судом першої інстанції вірно взято до уваги висновки:

судово-медичної експертизи № 784 від 22.07.2014 року з якої вбачається що при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на голові, правій верхній і ніжній кінцівках, які утворилися від дії тупих предметів, можливо у вказаний період часу, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; вищевказані тілесні ушкодження не характерні для виникнення їх при вільному падінні потерпілого з висоти власного зросту, з наступним ударом об тверду поверхню, про що свідчить їх характер, локалізація і дані медичної документації;

судово-медичної експертизи № 1131 від 29.09.2014 року за змістом пункту другого якого вбачається, що експерт не виключає можливості, що вище вказані тілесні ушкодження могли виникнути як при вільному падінні потерпілого з висоти 2 метри, так і падінні його з попередньо наданим тілу прискоренням, з наступним ударом об тверду поверхню, про що свідчить їх характер і локалізація.

Крім того, закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, з огляду на не встановлення факту умисного заподіяння тілесних ушкоджень, не свідчить про відсутність підстав для цивільної відповідальності на підставі пред'явлення потерпілим позову про відшкодування шкоди, в ході розгляду якого ним доведено факт отримання тілесних ушкоджень внаслідок дій ОСОБА_3, які виразилися в штовханні власника гаражу з драбини, що призвело до його падіння та травмування.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції на підставі правильно оцінених доказів по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1163 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду лише у випадку доведеності її вини та коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння такої шкоди.

Відповідно до статей 1167, 1172 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд вірно керувався ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації отриманим позивачем внаслідок тілесних ушкоджень стражданням та визначив розмір такої шкоди з дотриманням принципу розумності та справедливості.

Так, визнаючи доведеним факт завдання моральної шкоди позивачу внаслідок неправомірних дій працівника КП «Благоустрій Кременчука», суд дійшов висновку про достатність компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 5286 грн., визначивши межі відшкодування моральної шкоди у розмірі, співмірному з трьома розмірами прожиткового мінімуму на працездатну особу.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, доводи апеляційної скарги обґрунтовані запереченням вини працівника підприємства в спричиненні позивачу шкоди та фактично зводяться до незгоди відповідача з наданою судом першої інстанції правової оцінки доказам по справі.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" залишити без задоволення, а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Абрамов П.С. Прядкіна О.В.