ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/5384/16-ц

провадження № 61-5384 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року в складі судді Піхур О. В. і на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) та просив суд відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 197 613 грн, що розраховується як сума коштів недоплаченої пенсії за 60 місяців, починаючи з 21 січня 2011 року по 21 січня 2016 року, а також 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що позивач - полковник у відставці, військовий пенсіонер, військовий льотчик, учасник бойових дій, був звільнений в запас в 1996 році, знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України з 2008 року та отримує пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі №2а-3730/11 від 22 листопада 2013 року, яка набрала законної сили, Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зобов`язано здійснити з 21 січня 2011 року перерахунок і виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її розмір із урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» в розмірі, встановленому Наказом Міністра оборони №595 України від 15 листопада 2010 року».

На виконання даної постанови суду фахівцями ГУ ПФУ в м. Києві було проведено перерахунок пенсії позивача в такий спосіб, що після проведення перерахунку сума коштів пенсії на місяць зменшилась і склала 1 923,08 грн проти розміру раніше призначеної пенсії у розмірі 4 876,75 грн.

Позивач зазначає, що посадові особи ГУ ПФУ в м. Києві при перерахуванні пенсії на виконання постанови суду допустилися помилки в розрахунках, оскільки вийшли за межі визначеного законодавством України та постановою суду порядку нарахування пенсії, внаслідок чого позивач недоотримав пенсію в відповідному розмірі.

З огляду на викладені обставини, посилаючись на положення статей 22, 23, 1166, 1174 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту завдання йому майнової та моральної шкоди незаконним рішенням відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду без змін, апеляційний суд виходив з того, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрите касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у судових рішеннях, обставинам справи.

Просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу в установлений судом строк відповідачем не подані.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді військового льотчика та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року вказану постанову скасовано та прийнято нову, якою визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з введенням з 21 січня 2011 року додаткової грошової винагороди для військовослужбовців, які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ.

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 21 січня 2011 року перерахунок та виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її розмір з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» в розмірі, встановленому Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595.

З метою виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії в порядку встановленому судовим рішенням, а саме з 21 січня 2011 року проведено перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням додаткової грошової винагороди в розмірі 50% грошового забезпечення станом на 01 січня 2008 року - 2136,75 грн.

Суди встановили, що позивачем дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо неналежного виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року в судовому порядку не оскаржувались.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення частково не відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, друга статті 11 ЦПК України у зазначеній редакції).

Предметом спору в даній справі є стягнення на користь позивача 197 613 грн недоплаченої та недонарахованої на підставі судового рішення пенсії за 60 місяців, починаючи з 21 січня 2011 року, відповідачем за якою є ГУ ПФУ в м. Києві - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачеві.

Тобто за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачеві.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, про те, що захист порушених пенсійних прав позивача може бути здійснений у порядку цивільного судочинства, є помилковими.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) від 03 квітня 2019 року та справи 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) від 03 липня 2019 року.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в частині позовних вимог про стягнення недоплачених сум пенсії за 60 місяців, починаючи з 21 січня 2011 року в розмірі 197 613 грн підлягають скасуванню, а провадження в справі в цій частині - закриттю.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає в фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; в приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суди встановили, що позивачем дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо неналежного виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року в судовому порядку не оскаржувались.

Заявлені в цій справі позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є передчасними, оскільки вони є похідними від вирішення позову про недонарахування пенсії.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів, якими вказані обставини підтверджені, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною першою статті 410, частиною другою статті 414 ЦПК України підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог про стягнення недоплачених сум пенсії та закриття провадження в справі в цій частині, в іншій частині - залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в частині позовних вимог про стягнення недоплачених сум пенсії, починаючи з 21 січня 2011 року скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року змінити в редакції мотивів цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук