ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/1037/18

провадження № 22-ц/4809/384/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року за участю судді Шепетько В.І. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та керуючись,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву №б/н від 27.03.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов договору, сторони погодили відповідні базові процентні ставки за користування кредитними коштами, а також визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість в розмірі 91473,88 грн., тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2009 року відповідач отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідач своєчасно погашення за кредитним договором не здійснювала, у зв'язку із чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 91473,88 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до Волошиної Людмили Іванівни про стягнення заборгованості відмовлено у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що оскаржуване рішення є законним, та таким яке ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права із дотриманням норм процесуального права. Так як при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вважає рішення обґрунтованим так як воно ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2009 року відповідач отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат. Строки сплати чергових платежів визначено місяцями (до 25 числа місяця).

Гроші за кредитним договором відповідач отримував до лютого 2014 року, однак своєчасно погашення за кредитним договором не здійснювала, у зв'язку із чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 91473,88 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про погашення процентів за наданим кредитом - 30.05.2015 року, в розмірі 300,00 грн. та 22.10.2015 року в розмірі 198,66 грн.

Із наданої позивачем виписки по кредитному рахунку відповідача вбачається, що платіж 30.05.2015 року був здійснений в терміналі самообслуговування за адресою м.Новоукраїнка вул. Леніна 43. Здійснення цього платежу відповідач визнає.

22.10.2015 року платіж в розмірі 198,66 грн. з рахунку відповідача банком списаний автоматично.

Дійшовши висновку про наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитом суд відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску Банком строку позовної давності.

При цьому суд зазначив, що останній платіж, що перериває перебіг строку позовної давності був здійснений відповідачем 30.05.2015 року, з цієї дати перебіг строку позовної давності починається заново і спливає 30.05.2018 року.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо пропуску Банком строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитування позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 7% від заборгованості але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та в строки до 25 числа місяця слідуючого за звітним. Останній платіж позивачем був здійснений в терміналі самообслуговування за адресою м.Новоукраїнка вул. Леніна 43 30.05.2015 року. Наступний платіж, згідно умов договору, мав відбутися 25.06.2015 року, а отже право у Банка на звернення до суду виникло з 26.06.2015 року, тобто з часу невнесення чергового платежу.

За таких умов, строк позовної давності закінчувався 26.06.2018 року, а позов Банком подано 20.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції не звернув належної уваги на наявність виданої відповідачу, за даним кредитним договором, кредитної карти строк дії якої закінчується 31.12.2015 року.

З врахуванням вищенаведених обставин позивачем подано письмові пояснення із яких вбачається, що заборгованість позивача в межах дії картки становить 2480 грн. 51 коп. - за тілом кредиту та 419 грн. 98 коп. за відсотками.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку та стягнення із відповідача сум заборгованості в межах визначених у поясненнях представника позивача.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що є відповідно до п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду і постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 2900 грн. 49 коп. заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 139 грн. 64 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова