Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 461/280/17

провадження № 61-27928св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., від 28 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та відповідачем 07 жовтня 2015 року укладений кредитний договір. У зв`язку із порушенням строків сплати суми кредиту банк надіслав на його адресу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.

23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис № 1549 про стягнення з нього на користь банку невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору від 07 жовтня 2015 року, укладеного між ним та ПАТ «Ідея Банк», строк платежу за яким настав 07 грудня 2015 року.

Зазначав, що вказаний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Крім того, згідно з довідкою-рахунком, що була додана банком до вимоги від 20 вересня 2016 року, загальна сума боргу становить 25 848,96 грн, проте, виконавчий напис вчинений на суму 27 148,96 грн, а відтак не відповідає сумі зазначеній у довідці.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис від 23 листопада 2016 року № 1549, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова у складі судді Скраб В. О. від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. від 23 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1549, таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. не дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, зокрема не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, пені та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості. Крім того, нотаріус не взяв до уваги, що за умовами кредитного договору строк виконання зобов`язання не настав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що виконавчий напис нотаріусом вчинений з дотриманням положень статті 87 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, оскільки безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості за кредитом ніж у повідомленні не свідчить про наявність спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що у спірному виконавчому написі нотаріуса зазначена пеня за порушення зобов`язань, розмір якої є спірним. Крім того, банк нарахував плату за обслуговування кредиту.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ПАТ «Ідея Банк» подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 жовтня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 17 918 грн строком на 62 місяці на поточні потреби.

20 вересня 2016 року у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору ПАТ «Ідея Банк» звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, у якій вимагав протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати достроково зобов`язання за кредитним договором та сплатити заборгованість, яка утворилась станом на 20 вересня 2016 року, на загальну суму 25 848,96 грн.

23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. за заявою ПАТ «Ідея Банк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1549, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів на підставі кредитного договору від 07 жовтня 2015 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 07 грудня 2015 року. Запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Ідея Банк» за період з 07 січня 2016 року по 20 вересня 2016 року включно у розмірі: 15 606,47 грн - основний борг; 2 311,53 грн - прострочений борг; 3 638,42 грн - прострочені проценти; 89,10 грн - строкові проценти; 240,10 грн - нарахована плата за обслуговування кредиту; 3 963,34 грн - пеня; 1300,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 27 148,96 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. виконавчого напису, порушено статтю 88 Закону України «Про нотаріат», так як у нотаріуса були відсутні документи, що можуть підтвердити безспірність заборгованості боржника і встановити прострочення виконання зобов`язання, що свідчить про наявний між сторонами спір з приводу розміру заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У справі, що переглядається, установлено, що згідно розрахунком заборгованості за кредитним договором від 07 жовтня 2015 року заборгованість складається із: 15 606,47 грн - основного боргу; 2 311,53 грн - простроченого боргу; 3 638,42 грн - прострочених процентів; 89,10 грн - строкових процентів; 240,10 грн - нарахованої плати за обслуговування кредиту та 3 963,34 грн - пені.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначав, зокрема, про те, що заборгованість за кредитним договором, вказана у виконавчому написі нотаріуса, не відповідає дійсності, договір не містить переліку послуг, що надаються банком для обслуговування кредиту, а тому стягнення відповідних сум є незаконним.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не перевірив по суті доводів позивача про те, що йому за указаним договором нараховувалася комісія, не дослідив правову природу зазначених складових заборгованості, не встановив, за які саме послуги банку нараховувалася комісія, та чи відповідає таке нарахування зазначеним вимогам закону, а отже, вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною.

Таким чином, суд апеляційної інстанції на вищенаведені положення закону та обставини справи щодо підстав та порядку вчинення виконавчого напису уваги не звернув, не вирішив справу згідно з нормами матеріального права, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. не дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, а саме не з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, оскільки між сторонами у справі існує спір про суму заборгованості за кредитним договором від 07 жовтня 2015 року, так як позивач вважає, що банком завищено розмір заборгованості, зокрема за рахунок нарахування комісії, а відповідач посилається на суму заборгованості, яка визначена у виконавчому написі нотаріуса.

За таких обставин нотаріусом помилково вирішено питання про наявність у ОСОБА_1 безспірної заборгованості перед банком.

Водночас правомірність вирішення цього спору не залежить від встановлення конкретного розміру заборгованості. Оскільки нарахування комісії є незаконним та саме по собі впливає на розмір заборгованості, то спростовує твердження банку про її безспірність, що, в свою чергу, є основною передумовою для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, судовий збір за розгляд справи в касаційному суді у розмірі 768,00 грн покладається на ПАТ «Ідея Банк».

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2017 року скасувати, рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець