Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 334/7798/15-ц

провадження № 61-33136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів:

Савченко О. В., Кочеткової І. В., Маловічко С. В., від 29 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» (далі - КС «Довіра») про стягнення коштів за депозитними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2013 року між ним та КС «Довіра»було укладено договір № 9198 про надання фінансової послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого кредитна спілка прийняла від нього як вкладника грошові кошти у розмірі 11 тис. грн, строком на 13 місяців, з виплатою процентної ставки (плати) за внеском у розмірі 24 %. Протягом строку дії договору він неодноразово збільшував суму внеску і на день закінчення строку дії договору - 07 вересня 2014 року сума внеску складала 24 039 грн та нараховані відсотки за користування вкладом 805, 74 грн.

Крім цього, 01 жовтня 2013 року між ним та КС «Довіра» було укладено договір № 9327 про надання фінансової послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого кредитна спілка прийняла від нього як вкладника грошові кошти у розмірі 20 100 грн, строком на 13 місяців, з виплатою процентної ставки у розмірі

24 %. На день закінчення строку дії договору - 01 листопада 2014 року, сума внеску складала 20 100 грн, нараховані відсотки - 1 348, 07 грн.

Також 26 листопада 2013 року між ним та КС «Довіра» було укладено договір № 9297 про надання фінансової послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого кредитна спілка прийняла від нього як вкладника грошові кошти у розмірі 31 тис. грн, строком на 13 місяців, з процентною ставкою 24 %. На день закінчення строку дії договору - 26 грудня 2014 року, сума внеску складала 31 тис. грн, нараховані відсотки - 2 598, 92 грн.

Крім того, 15 січня 2014 року між ним та КС «Довіра» було укладено договір № 9389 про надання фінансової послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого кредитна спілка прийняла від нього як вкладника грошові кошти у розмірі 89 тис. грн, строком на 13 місяців, з процентною ставкою 24 %. На день закінчення строку дії договору - 15 лютого 2015 року, сума внеску складала 89 тис. грн, нараховані відсотки - 10 217, 70 грн.

Вказував, що після закінчення строків дії вищевказаних договорів

КС «Довіра», посилаючись на виникнення у неї фінансових труднощів, відмовилася повертати йому суму внесків з нарахованими відсотками.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з КС «Довіра» на його користь грошові кошти за договорами про надання фінансової

послуги - залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а саме: за договором від 07 серпня 2013 року № 9198 внесок

у розмірі 24 039 грн та відсотки у розмірі 805, 74 грн; за договором

від 01 жовтня 2013 року № 9327 внесок у розмірі 20 100 грн та відсотки

у розмірі 1 348, 07 грн; за договором від 26 листопада 2013 року № 9297 внесок у розмірі 31 000 грн та відсотки у розмірі 2 598, 92 грн; за договором від 15 січня 2014 року № 9389 внесок у розмірі 89 тис. грн та відсотки

у розмірі 10 217, 70 грн, а всього суму у розмірі 179 109, 43 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді

Дубини Л. А. від 23 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КС «Довіра» на користь ОСОБА_1 суми внесків і відсотки по ним: за договором від 07 серпня 2013 року № 9198 внесок

у розмірі 24 039 грн та відсотки у розмірі 805, 74 грн; за договором

від 01 жовтня 2013 року № 9327 внесок у розмірі 20 100 грн та відсотки

у розмірі 1 348, 07 грн; за договором від 26 листопада 2013 року № 9297 внесок у розмірі 31 000 грн та відсотки у розмірі 2 598, 92 грн; за договором від 15 січня 2014 року № 9389 внесок у розмірі 89 тис. грн та відсотки

у розмірі 10 217, 70 грн, а всього суму у розмірі 179 109, 43 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна спілка не виконала свої зобов'язання за укладеними з позивачем договорами, не повернула у визначений ними строк суму вкладів та відсотки за користуваннями грошовими коштами, а позивачем доведено належними та допустимими доказами внесення грошових коштів до

КС «Довіра» на виконання умов цих договорів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного Запорізької області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу КС «Довіра» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2015 року в частині стягнення

з КС «Довіра» на користь ОСОБА_1 за договором від 26 листопада

2013 року № 9297 внеску у розмірі 31 тис. грн та відсотків у розмірі

2 598, 92 грн, а також за договором від 15 січня 2014 року № 9389 внеску

у розмірі 89 тис. грн та відсотків у розмірі 10 217, 70 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення внесків та нарахованих відсотків за вказаними договорами відмовлено.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2015 року в частині стягнення з КС «Довіра» на користь ОСОБА_1 за договором від 07 серпня 2013 року № 9198 внеску у розмірі 24 039 грн та відсотків

у розмірі 805, 74 грн, а також в частині стягнення з КС «Довіра» на користь держави судового збору у розмірі 2 686, 64 грн змінено. Стягнуто з

КС «Довіра» на користь ОСОБА_1 за договором від 07 серпня 2013 року № 9198 внеску у розмірі 11 тис. грн та відсотків у розмірі 805, 74 грн. Стягнуто з КС «Довіра» на користь держави судові витрати у розмірі

487, 20 грн.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2015 року в частині стягнення з КС «Довіра» на користь ОСОБА_1 за договором від 01 жовтня 2013 року № 9327 внеску у розмірі 20 100 грн та відсотків

у розмірі 1 348, 07 грн залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами внесення ним до КС «Довіра» грошових коштів за договором від 26 листопада 2013 року № 9297 у розмірі 31 тис. грн та за договором від 15 січня 2014 року № 9389 у розмірі 89 тис. грн, оскільки не дотримана письмова форма договору, а тому суд відмовив у задоволенні позову в цій частині. Також апеляційний суд змінив рішення районного суду в частині стягнення на користь позивача грошових коштів

у розмірі 24 039 грн внеску та 805, 74 грн відсотків за договором

від 07 серпня 2013 року № 9198, оскільки позивач не довів суму внесених ним грошових коштів за вказаним договором, яка перевищує суму

11 тис. грн. Разом з тим, обставини укладання договору від 01 жовтня

2013 року № 9327, за яким ОСОБА_1 вніс суму у розмірі 20 100 грн, підтверджуються даними аудиторського звіту та обліковими документами, визнаються КС «Довіра», а тому висновок суду першої інстанції в частині стягнення внеску та відсотків за цим договором є правильним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Запорізької області

від 29 вересня 2016 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Ленінського районного суду

м. Запоріжжя.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків, оскільки належним чином не дослідив усіх обставин справи. На підтвердження своїх доводів ним було надана

довідка КС «Довіра» про залишок внесків на його рахунках станом на

25 серпня 2015 року, якою кредитна спілка підтвердила суму заборгованості перед ним за внесками у повному обсязі. Посилання апеляційного суду

на не підтвердження внесення ним грошових коштів за окремими договорами належними та допустимими доказами помилкові, оскільки

у нього наявні оригінали других примірників прибуткових касових ордерів, які підтверджують внесення ним грошових коштів на виконання умов договору від 07 серпня 2013 року № 9198 у розмірі 24 039 грн, умов договору від 01 жовтня 2013 року № 9327 у розмірі 21 тис. грн, умов договору

від 26 листопада 2013 року № 9297 у розмірі 31 тис. грн, умов договору

від 15 січня 2014 року № 9389 у розмірі 89 тис. грн. Наявні у нього оригінали прибуткових касових ордерів відповідають вимогам Інструкції ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174. Крім того, закінчення 04 листопада 2013 року у відповідача ліцензії на здійснення фінансових операцій на спірні правовідносини не впливають, так як відповідач своєю довідкою про залишок внесків на його рахунках станом на 25 серпня 2015 року підтвердив заборгованість перед ним.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив КС «Довіра» на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року № 492 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року № 6-118 цс 14.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, врахувавши наведені вище положення закону, належним чином оцінивши надані у справі докази, дійшов вірного висновку про те, що надана ОСОБА_1 копія довідка КС «Довіра» про залишок готівкових внесків на рахунках позивача станом на 25 серпня

2015 року не є тим документом, який би відповідно до вимог закону підтверджував внесення ним грошових коштів до КС «Довіра» на виконання умов депозитних договорів, а також дотримання письмової форми депозитного договору.

Крім того, встановивши обставини укладення між сторонами депозитних договорів, оцінивши докази на підтвердження внесення позивачем грошових коштів на виконання умов цих договорів, врахувавши звіт незалежного аудитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторської компанії «Аваль» за результатами перевірки бухгалтерського обліку та фінансової звітності КС «Довіра», а також наявності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг на час укладення депозитних договорів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами внесення ним до КС «Довіра» грошових коштів за договором від 26 листопада

2013 року № 9297 у розмірі 31 тис. грн та за договором від 15 січня

2014 року № 9389 у розмірі 89 тис. грн, а тому відмовив у задоволенні позову в цій частині. Також позивач не довів, що сума внесених ним коштів за договором від 07 серпня 2013 року № 9198 перевищує 11 тис. грн.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник