Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 295/463/13-ц

провадження № 61-11520св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2016 року у складі судді Кузнєцова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ML-010/040/2007/l, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 143 760,00 швейцарських франків із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 17 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладені договори поруки. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, станом на 20 січня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 1 534 891,69 грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ «ОТП Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів 1 534 891 грн 69 коп. заборгованості за кредитним договором.

У березні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», у якому просили визнати припиненими договори поруки №№ SR-ML-010/040/2007/1/1 та SR-ML-010/040/2007/1, укладені 17 вересня 2007 року між ними та ЗАТ «ОТП Банк», у зв`язку зі зміною грошового зобов`язання без їх згоди як поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № ML-010/040/2007/1 у розмірі 1 534 891 грн 69 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 654 грн, а також 26 424 грн судових витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки № SR-ML-010/040/2007/1/1, укладеним 17 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк».

Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки № SR-ML-010/040/2007/1, укладеним 17 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк». У задоволенні іншої частини вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони додаткового договору № 1 до кредитного договору домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору № ML-010/040/2007/l, одне з яких передбачало підвищення на 4 % річних фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором і така домовленість мала місце ще до 11 лютого 2010 року, коли позивачі за зустрічним позовом уклали додаткові договори № 1 до договорів поруки, у яких погодились на забезпечення порукою збільшеного розміру боргових зобов`язань.

На підставі аналізу правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-97цс13) та від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2662цс15), суд першої інстанції, встановивши факт збільшення обсягу відповідальності поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшов висновку про припинення поруки, оскільки збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком і тягне припинення поруки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що поручителі не брали на себе зобов`язань за підвищення процентної ставки внаслідок зміни розміру FIDR у зв`язку зі зміною вартості кредитних ресурсів, а оскільки така зміна відбулась без їхньої згоди, то порука вважається припиненою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило частково скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2016 року в частині визнання припиненими поруки ОСОБА_2 за договором поруки від 17 вересня 2007 року та поруки ОСОБА_1 за договором поруки від 17 вересня 2007 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договорів поруки припиненими призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки тому, що виходячи з умов кредитного договору - зміна розміру процентної ставки FIDR не є зміною процентної ставки банком в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки у порядку, що прямо передбачений умовами двостороннього кредитного договору, що укладений за взаємною згодою сторін. Крім того, ні відповідач, ні позивач не мають можливості впливати на розмір ставки FIDR, оскільки це показник середньої вартості залучених депозитів, який формується залежно від попиту та пропозиції на ринку фінансових послуг України, а отже, не може трактуватися як несправедлива умова.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , в яких він просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ML-010/040/2007/l, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 143 760,00 швейцарських франків на купівлю нерухомого майна з першочерговим внеском 25,23 % вартості нерухомого майна відповідно до договору купівлі-продажу з остаточною датою повернення кредиту -17 вересня 2027 року (т.1 а.с.9-10).

Із пункту 3 частини першої кредитного договору вбачається, що за домовленістю сторін для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) (т. 1 а.с. 9-16).

Надалі до зазначеного кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 вносились зміни та доповнення, зокрема щодо розміру і валюти кредиту, розміру плаваючої (фіксованої) процентної ставки, внаслідок укладення його сторонами додаткового договору від 16 січня 2009 року № 1, додаткового договору від 11 лютого 2010 року № 2, додаткового договору від 04 серпня 2010 року № 3, додаткового договору від 20 липня 2011 року № 4 та додаткового договору від 27 січня 2012 року № 5 (т. 1 а.с.17-35; т. 4 а.с. 78-81).

На забезпечення виконання умов кредитного договору 17 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 (прізвище змінено на « ОСОБА_7 ») були укладені договори поруки № SR-ML-010/040/2007/1, № SR-ML-010/040/2007/1/1 та № SR-ML-010/040/2007/1/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань як солідарні боржники (т. 1 а.с. 58-59, 62-63, 66-67).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 належним чином умов кредитного договору, а саме невиконання зобов`язань зі сплати щомісячних платежів згідно з графіком платежів, відповідачам були направлені досудові вимоги від 06 листопада 2012 року про погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 56, 60, 65, 69).

Встановивши, що позичальник ОСОБА_3 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № ML-010/040/2007/1, суд першої інстанції на підставі положень статей 526, 530, 610, частини першої статті 1054 ЦК України дійшов висновку про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 20 січня 2014 року в сумі 1 534 891 грн 69 коп., з них: заборгованість за кредитом - 1 213 185 грн 53 коп.; заборгованість за відсотками - 321 706 грн 16 коп.

У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалося.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання.

Згідно з пунктом 2.1 договорами поруки, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 (прізвище змінено на « ОСОБА_7 ») № SR-ML-010/040/2007/1, SR-ML-010/040/2007/1/1 та SR-ML-010/040/2007/1/2 забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

Пунктом 2.2 зазначених договорів поруки встановлено, що на дату укладення цього договору розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 143 760 доларів США.

Пунктом 2.3 указаних договорів поруки передбачено, що порукою забезпечені боргові зобов`язання, в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору. При цьому, укладаючи договори поруки, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтвердили, що вони ознайомлені з положеннями кредитного договору, цілком розуміють його зміст (пункт 2.3 договору поруки).

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору від 17 вересня 2007 року № ML-010/040/2007/l підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене пунктом 1.4 цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку.

Згідно з пунктом 1.4.1.5 кредитного договору в редакції станом на 17 вересня 2007 року передбачена можливість підвищення процентної ставки на 4 % в разі порушення умов договору.

Вирішуючи справу та зазначаючи, що поручителі не давали згоду на зміни розміру FIDR у зв`язку зі зміною вартості кредитних ресурсів, апеляційним судом не було враховано пункт 3 частини першої кредитного договору, згідно з яким за домовленістю сторін для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) та пункту 1.4.1.1.3 частини другої кредитного договору, згідно з яким плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору.

Таким чином, з огляду на умови кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки банком в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки у порядку, що прямо передбачений умовами двостороннього кредитного договору, що укладений за взаємною згодою сторін.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України у справі від 06 квітня 2011 року № 6-56762св10.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про те, що порука вважається припиненою, оскільки поручителі не брали на себе зобов`язань за підвищення процентної ставки внаслідок зміни розміру FIDR у зв`язку зі зміною вартості кредитних ресурсів, така зміна відбулась без їх згоди, є помилковими.

За таких обставин є передчасним висновок суду апеляційної інстанції про відмову в позові про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Тому відповідно до статті 412 ЦПК України ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договорів поруки припиненими підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до пункту першого частин третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК Українита ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 рокув частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів поруки припиненими скасувати та в цій частині передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк