н/п 2/490/573/2019 Справа № 490/2732/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2019 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просив визнати права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач до судового засідання не з`явився, направив свого представника.

Представник позивачавимоги позову підтримала, просила провести розгляд справи у її відсутності.

Відповідач до судового засідання не з`явився, направив свого представника.

Адвокат відповідача позов визнав, просив про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із занятістю у іншому судовому засіданні. Повноваження представника відповідача щодо визнання позовних вимог перевірені судом.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 05 листопада 1996 року № 540, мати позивача - ОСОБА_3 , отримала державний акт на право приватної власності на землю № 015042.

Згідно зазначеного акту їй була передана у власність земельна ділянка у АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням для обслуговування індивідуального жилого будинку.

На підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Адміністрацією Центрального району Виконкому Миколаївської міської Ради 12 листопада 2002 року матері позивача - ОСОБА_3 належав жилий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

За договором дарування від 15 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В., позивач отримав у дар від ОСОБА_3 житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою, а саме: по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно листа Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 01.02.2019 року за №179/02-14 єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син - ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 спадкоємцю померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не видавалось, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину не на користь позивача, буде порушенням ст.120 ЗК України. За такого нотаріусом було рекомендовано позивачу звернутися до суду для встановлення права власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

З матеріалів спадкової справи за № 55866786, яка заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. вбачається, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 видано13.01.2016 року ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку за АДРЕСА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 спадкоємцю померлого ОСОБА_6 ОСОБА_5 не видавалось.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору дарування від 15 січня 2003 року) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

За такого, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований

Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, суд приходить до висновку, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 04 лютого 2019 року по справі № 463/1696/15-ц , від 16 січня 2019 року по справі № 360/2285/14-ц.

Таким чином, докази на які посилається позивач щодо підтвердження факту набуття права власності на земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням для обслуговування індивідуального жилого будинкузнайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо задоволення позовних вимог.

Крім іншого, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП) право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням: обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ст.76 -82, ст. 263-265, ч.5ч.1 ст.354 - 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКППНОМЕР_2) право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., із цільовим призначенням: обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 18.09.2019 року

Суддя Н.П. Черенкова