Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 611/62/16-ц

провадження № 61-33010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідачі: Барвінківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, Міністерство юстиції України, Головне управління Державного казначейства України у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року у складі судді Коптєва Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики України з виплати йому компенсації вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24 січня 2011 року № 23 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2011 рік», у розмірі 301 грн, на підставі пункту 14 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики України здійснити необхідні дії, направлені на забезпечення його продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, починаючи з 01 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», зокрема за його заявою від 03 січня 2013 року № 4862, постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач мала виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2 000 Євро кожному заявнику на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилаючись на те, що вказані судові рішення не виконані, постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року визнано протиправною бездіяльність в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області з виконання вищевказаної постанови Барвінківського районного суду Харківської області, а постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідачів на його користь 49 270,16 грнна відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача зводяться до стягнення з відповідачів нарахованої та невиплаченої компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які підлягають виплаті йому у порядку виконання судових рішень. При цьому нараховані за судовим рішенням виплати не є майновою шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 не позбавлений можливості отримати грошові кошти, стягнуті на його користь судовими рішеннями у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні статей 58, 59 ЦПК України 2004 року на підтвердження того, що йому завдано шкоду, він поніс моральні страждання та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вину останнього у її заподіянні, розрахунок грошової суми компенсації.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому майнової та моральної шкоди, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову. Наведені в апеляційній скарзі доводи за своїм змістом є обґрунтуванням позовних вимог та висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 611/62/16-ц з Барвінківського районного суду Харківської області.

У вересні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_4 до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що повністю відповідає обставинам, які склалися з ним. Бездіяльність відповідачів полягає у тому, що вони не лише не виконали рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» за його заявою № 4862 у частині виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року, але і протягом більше шести років не визначили розмір заборгованості з причини відсутності, нібито, цін на окремі види продуктів харчування.

Доказами протиправних дій відповідачів є рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», постанова колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 820/18952/14 та постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року у справі № 611/12/ 15-а і від 22 грудня 2015 року у справі № 611/1036/15-а.

Отже, грубим порушенням відповідачами положень статей 9, 129 Конституції України, а також статті 16 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йому завдана моральна шкода у розмірі 50 000 грн.

Посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на нараховану суму компенсації вартості продуктів харчування та виплаті її у порядку виконання рішення судів не відповідає фактичним обставинам справи, бо така сума не нарахована боржником і внаслідок бездіяльності відповідачів збільшується кожного місяця, а йому завдаються збитки від витрат на це власних грошових коштів.

Відзив на касаційну скаргу відповідачі до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року (справа № 2002/2-а-464/11) зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики України здійснити необхідні дії відповідно до вимог пункту 14 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення ОСОБА_4 продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, починаючи з 01 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів (а.с. 123-126).

Рішенням Європейського суду з прав людинивід 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_4 від 03 січня 2013 року, визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2 000 євро кожному заявнику на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року визнано протиправною бездіяльність в. о. начальника начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області з виконання вищевказаної постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 (а.с. 7).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини (а.с. 8-11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Збитками відповідно до частини другої статті 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з положеннями статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, судовими рішеннями, на які посилається ОСОБА_4 , як на підставу для відшкодування шкоди, встановлено протиправність бездіяльності в. о. начальника начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області з виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 та бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини, судові рішення на час розгляду справи судами залишалися невиконаними, що є підставою для відшкодування шкоди.

У частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року (частині четвертій статті 82 ЦПК України) зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, вирішуючи спір, у порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 рокуна зазначене уваги не звернув, зробив передчасний і невмотивований висновок про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями відповідачів моральної шкоди з огляду на те, що останній не довів наявність такої шкоди.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд також не звернув уваги на вищевикладене, допущені судом першої інстанції помилки не виправив, у зв`язку з чим судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді апеляційному суду слід звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 676/1557/16-ц, провадження № 14-197цс19.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець