ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 623/901/18-ц

провадження № 22ц/818/4117/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, представник відповідача - Щербак Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року у складі судді Винниченка П.П.

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді майнового паю в КСП «Чистоводівський». 09 серпня 2005 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Зазначила, що її чоловік був членом колгоспу «Чистоводівський», про що свідчить його трудова книжка. Із архівної довідки з Ізюмського архівного відділу від 27 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 працював шофером. З січня 1976 року по 1995 року - трактористом . В лютому 1996 року звільнений з членів КСП «Чистоводівський».

Вказала, що в лютому 1996 року КСП «Чистоводівський» реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Чистоводівський». В березні 2000 року створено Приватне сільськогосподарське підприємство «Чистоводівське».

З 08 квітня 2002 року ОСОБА_2 працював слюсарем МТФ в КСП «Чистоводівський» та звільнений 18 липня 2002 року.

Згідно листа Управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області № 3-73/0-0.23,021-61/152-18 від 20 березня 2018 року у додатку № 1 «Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» до Державного акту на право колективної власності на землю, який виданий КСП «Чистоводівський», серія ХР-14-00-000526 від 08 лютого 1996 року, ОСОБА_2 обліковується під порядковим номером 75.

Відповідно до розпорядження Ізюмської райдержадміністрації від 04 травня 2000 року № 236 уточнена площа, яка припадає на земельну частку (пай) по КСП «Чистоводівський» на території Чистоводівської сільської ради, складає 7,14 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості). Вартість цієї частки (паю) становить 24 571,00 грн.

В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Ізюмською райдержадміністрацією, на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області за ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) не зареєстровано.

Зазначила, що в цьому листі, також повідомлено, що на ім`я ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) свого часу не було виготовлено. Встановити причину цього факту на сьогодні не вбачається можливим. Із наявної в Управлінні інформації відомо, що правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 на території Чистоводівської сільської ради не обліковується.

Вказала, що її чоловік неодноразово звертався з проханням видачі земельного сертифікату на частку (пай), але його прохання були проігноровані. Її чоловік хворів, а потім помер, тому вона не мала змоги тривалий час звернутися до суду. В добровільному порядку отримати даний сертифікат на земельну частку (пай), як спадкове майно, вона не мала можливості, оскільки їй було відмовлено адміністрацією.

Зазначила, що із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюм № З-109/0-0.23,021-97/152-18 від 15 травня 2018 року вбачається, що так як на даний час бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай) не виготовляються, їй як спадкоємцю, можливо встановити та реалізувати своє право на земельну частку (пай) за рахунок наявних вільних земель запасу сільськогосподарського призначення державної форми власності, контур № 9, поле загальною орієнтовною площею 26,0 га за межами населеного пункту на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) земель запасу та резервного фонду, переданого в колективну власність розпайованого КСП «Чистоводівський» Ізюмського району Харківської області розміром 7,14 умовних кадастрових гектар після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено; визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) земель запасу та резервного фонду, переданого в колективну власність, розпайованого КСП «Чистоводівський» Ізюмського району Харківської області, розміром 7,14 умовних кадастрових гектар після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові; вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано доказів на підтвердження подачі заяви про виділення належної ОСОБА_2 земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області; що позивач не конкретизував, за рахунок яких земель запасу чи резерву просив суд визнати за нею право на земельну частку (пай); що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності та не зазначено поважних причин їх пропуску, оскільки з часу видачі Державного акту на право колективної власності КСП «Чистоводівський» пройшло понад 22 роки і лише у 2018 році вона звернулась до суду з даним позовом; що позивач не довела, що Управлінням порушено її права та свободи, тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

30 липня 2019 року та 01 серпня 2019 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вона вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалась на те, що вона як спадкоємець, який прийняв спадщину, може в будь - який час зайнятись її оформленням. Оформити права на спадщину в нотаріальній конторі вона не мала можливості, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай).

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняла спадщину, а її чоловік за життя набув право на земельну частку (пай), вона має право на земельну частку (пай), не зважаючи на те, що спадкодавець за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був членом колгоспу «Чистоводівський», який в подальшому реорганізовано в КСП «Чистоводівський», а потім - в ПСП «Чистоводівське» з 70- х років до 2002 року. У лютому КСП «Чистоводівський» отримав Державний акт на право колективної власності на землю. В додатку до акту міститься прізвище « ОСОБА_2 » під порядковим номером № 75.

ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась з права власності на майновий пай в КСП «Чистоводівський», реорганізованого в ПСП «Чистоводівське», с. Чистоводівка Ізюмського району Харківської області, в розмірі 11 524,86 грн., належного померлому на підставі свідоцтва ХА-ХІV № 193482, виданого Чистоводівською сільською радою Ізюмського району Харківської області 21 серпня 2001 року. Спадкоємцем після смерті чоловіка є його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину.

09 серпня 2005 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно (а.с.14).

Із довідки Виконавчого комітету Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області № 02-30/74 від 09 лютого 2018 року вбачається, що відповідно до запису № 124 в Книзі обліку виданих свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнових сертифікатів) «Чистоводівське», реорганізованого в ПСП «Чистоводівське», числиться сертифікат, серія ХА-ХІV № 193482 , виписаний на ОСОБА_2 , розмір майнового паю 11 524,86 грн., відсоток у пайовому фонді підприємства становить 0,1935. В графі «відмітки про отримання майна в натурі чи відчуження паю» стоїть запис Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 серпня 2005 року реєстровий № 2-905 (а.с.17).

Із відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області № 847/0217 від 27 березня 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, спадкова справа № 539/2005 року. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розташованого на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості, так як у ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вищезазначену земельну частку (пай) (а.с.25).

В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Ізюмською райдержадміністрацією, на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району за ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) не зареєстрований.

Повідомлено, що на ім`я ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) свого часу не було виготовлено. Встановити причину цього факту на сьогодні не вбачається можливим.

Із наявної в Управлінні інформації також відомо, що правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 на території Чистоводівської сільської ради не обліковується (а.с.26).

Як вбачається з відповіді Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області № З-109/0-0.23,021-97/152-18 від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є таким, що має право на земельну частку (пай) як колишній член КСП «Чистоводівський» (громадянин обліковується під порядковим номером 75 в додатку 1 «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства» до державного акта на право колективної власності на землю від 08 лютого 1996 року серія ХР -14-00-000526 , який видано колективному сільськогосподарському підприємству «Чистоводівський»), то у відповідності із абзацом третім частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, також мають право на земельну частку (пай).

Так як на даний час бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай) не виготовляються, ОСОБА_1 , як спадкоємцю, можливо своє право на земельну частку (пай) розміром 7,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості) встановити та реалізувати за рахунок наявних вільних земель запасу сільськогосподарського призначення державної форми власності, контур № НОМЕР_4 , поле загальною орієнтовною площею 26,0 гектар за межами населеного пункту на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області (а.с.44).

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 ЗК України 1990 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта, та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Матеріали справи свідчать про те, що за життя у ОСОБА_2 виникло право на земельну частку (пай), оскільки КСП отримав Державний акт на право колективної власності на землю, ОСОБА_2 на час передачі Державного акта був членом КСП та був включений до списку осіб, доданого до Державного акта.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Положеннями статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, тобто відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , дружина померлого, прийняла спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) не отримала, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вищезазначену земельну частку (пай). Іншого захисту свого права, крім судового, вона немає.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дослідивши повно обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець, має право на земельну частку (пай).

Посилання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на те, що позивач не конкретизував за рахунок яких земель запасу чи резерву просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), є необгрунтованими, оскільки в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, земельна частка (пай) відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Якщо усі землі КСП «Чистоводівське» вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

Посилання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на те, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано доказів на підтвердження подачі заяви про виділення належної ОСОБА_2 земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) до Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, є безпідставними, виходячи з наступного.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Доводи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо того, що позивачем пропущений встановлений законодавством строк позовної давності та не зазначено поважності причин їх пропуску, оскільки з часу видачі державного акту на право колективної власності КСП «Чистоводівський» пройшло понад 22 роки і лише у 2018 році вона звернулась до суду з даним позовом є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право на земельну частку (пай) в момент отримання Державного акта на право колективної власності на землю Колективним сільськогосподарським підприємством «Чистоводівський», а строк видачі сертифіката не є обмеженим. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 27 березня 2018 року, а з позовом вона звернулася 10 квітня 2018 року.

Твердження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про те, що позивач не довела, яку норму чинного законодавства Управління, з урахуванням наданих повноважень, діями чи бездіяльністю, порушено будь-які права та свободи позивача, щоб визначити в якості відповідача саме Управління; що будь-яких протиправних дій стосовно позивача відповідач в даному випадку не вчиняв, його права не порушував, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, колегія суддів не приймає, оскільки це не є підставою для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.