Справа № 761/7416/19
Провадження № 2-з/761/576/2019
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Позднякову В.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди.

В позовних вимогах позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 161 780,00 грн.

Разом з тим, до Шевченківського районного суду м.Києва була подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що відсутність заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно відповідача, яке належить йому на праві власності - унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, так як майно, на яке він просить накласти арешт, придбано за рахунок коштів, які відповідач отримав при продажу квартири позивачу, при цьому, не виконавши умови договору купівлі-продажу даної квартири АДРЕСА_3 , а саме не знявши з реєстрації місця проживання у вказаному житловому приміщенні сторонніх осіб, що в свою чергу позбавляє можливості позивача вільно користуватись вказаною нерухомістю, оскільки, як зазначає заявник, він придбав вказану квартиру АДРЕСА_3 , з метою здачі її в оренду, а тому в даному випадку, як вказує позивач, порушено його особисте майнове право та він звернувся до суду із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Таким чином, з метою збереження вказаного нерухомого майна, позивач просить забезпечити даний позов.

Сторони в судове засідання не викликались.

Вивчивши матеріали заяви та позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав.

Згідно із ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас, згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач не надав доказів, які б свідчили, що вказані об`єкти нерухомості, на які він просить накласти арешт, були придбані за рахунок проданої відповідачем позивачу квартири.

Крім того, вбачається, що в даному випадку позивач просить накласти арешт на декілька об`єктів нерухомості, при цьому, не надаючи відповідної оцінки вказаного майна, яка б підтверджувала, що його вартість не перевищує вказаної ціни позову та є співмірною із заявленими вимогами.

Водночас, стягнення збитків, у вигляді упущеної вигоди за невиконанням умов договору, жодним чином не стосується особистого майна відповідача, на яке позивач просить накласти арешт, так як в даному випадку фактично заявник оспорює саме невиконання умов договору та стягнення коштів, у зв`язку з тим, що в квартирі АДРЕСА_3 , яку він придбав у відповідача - проживає стороння особа, яку відповідач, не виконавши умови договору, не зняв з реєстрації місця проживання, а тому наразі, заявник позбавлений права здати дану нерухомість в оренду.

Тобто вбачається, що предмет та підстави звернення до суду з даним позовом та вимоги, які позивач заявляє у даній заяві про забезпечення позову не є пов`язаним та не стосуються одна одної. Крім того, наведені позивачем обставини щодо мети застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, враховуючи не доведену співмірність вимог позову та заяви, фактично порушуватимуть право відповідача як власника даних квартир, у разі накладення арешту на вказане майно.

При цьому, суду не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на квартири, які є особистою власністю відповідача, у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зокрема щодо заявлених вимог про стягнення коштів, як упущеної вигоди за невиконанням умов договору відносно квартири, яка на даний час належить позивачу.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, підстави та предмет позову, а також те, що заявником не доведено співмірність заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову і позовних вимог та не надано відповідних належних та допустимих доказів в обґрунтування викладених обставин, зокрема щодо співмірності заявлених вимог позову та заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відхилити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула