Справа № 466/6098/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/990/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представників позивача Пантюшевої Н.М., Тюрдьо В.П., представника відповідача Брюховицької селищної ради - Шаровського Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року в складі судді Луців-Шумська Н.Л. у справі за позовом Державного територіального-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Українська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, відділ Держземагенства у місті Львові, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту,-

встановила:

У вересні 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця») звернулося в суд з позовом до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що для складання документів, що посвідчують право позивача на користування земельними ділянками смуги відведення, в тому числі по смт. Брюховичі позивач 03.07.2008р. уклав угоду із землевпорядною організацією ПП «Центр ринкових досліджень». При виконанні завдання за договором використовувався план смуги відведення від 1962 року, погоджений із виконкомом ради трудящих Львівської міської ради.

З повідомлення ПП «Центр ринкових досліджень» від 02.10.2013р. №357/1 стало відомо, що складання відповідних правовстановлюючих документів неможливе, оскільки на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка площею 0,0400га повністю накладається на смугу відведення.

Зазначена земельна ділянка оскаржуваним пунктом рішення Брюховицької селищної ради від 05.02.2009р. надана ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у власність для гаражного будівництва із земель громадської та житлової забудови. На підставі цього рішення відповідачі отримали Державний акт на право приватної власності на землю.

Вважає, що приймаючи оскаржуване рішення Брюховицька селищна рада перевищила свої повноваження, порушила норми земельного законодавства щодо порядку вилучення, надання земельної ділянки, права ПАТ "Українська залізниця" на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці та забезпечення безпеки руху.

Просив суд визнати незаконним та скасувати пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 05.02.2009р. №668, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.09.2009р.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, відділ Держземагенства у місті Львові, про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення Брюховицької селищної ради від 05.02.2009р. №668, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.09.2009р. - відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», вважає, що суд першої неправильно застосував норми матеріального права, відтак судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування скарги покликається на те, що відмовляючи Залізниці у задоволенні позову суд не досліджував у судовому засіданні у даній справі рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих № 1001 від 27.10.1962 року, на яке суд послався як на підставу скасування рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 03.07.1962 року № 612, таке відсутнє у матеріалах справи.

Також, суд першої інстанції ухвалив рішення всупереч обставинам, встановленим ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2015 року, у мотивувальній частині якої кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України у зв»язку із погодженням меж земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, розташованої у смт. Брюховичі у м. Львові.

Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи залізниці щодо законодавства, яке діяло на момент виникнення у 1962 році права залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Брюховицької селищної ради, відповідно до якого вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928 року).

Відповідно до Положення «Про землі транспорту», затвердженого постановою Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року землями, наданими транспорту, визнавалися перелічені в ст.ст. 4-8 цього Положення землі, серед яких землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об»єктами залізничної інфраструктури.

Вважає, що право Залізниці на спірну земельну ділянку підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які помилково не були взяті судами до уваги, а саме Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км + 850м. до 11 км + 106 м., розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією та є основою при наданні у власність земель.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представники позивача Пантюшева Н.М. та Тюрдьо В.П. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник відповідача Шаровський Р.М. апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9викликалися в судове засідання та не з»явилися, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (т. 3 а.с. 25-26).

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що позивачем не подано доказів на підтвердження наявного у нього права користування земельною ділянкою площею 0,0400 га. на АДРЕСА_1 та порушення цього права відповідачами Брюховицькою селищною радою і ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відтак підстав для захисту цього права, скасування рішення Брюховицької селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - немає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із пунктом 1.1. рішення 26 сесії 5 скликання Брюховицької селищної ради від 05.02.2009р. № 668 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,040га на АДРЕСА_1 для гаражного будівництва із земель господарської забудови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідно до 0,01га кожному з них.

На підставі вказаного рішення 08.05.2009р. Управління земельних ресурсів у місті Львів видало Державний акт серії НОМЕР_3 на право власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,040 га. в АДРЕСА_1 для гаражного будівництва.

ПАТ "Укрзалізниця" зазначає, що користується спірною земельною ділянкою згідно вказаного "Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці", Державного акту на земельну ділянку немає, а лише проводяться роботи з інвентаризації земель у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації на право позивача на постійне користування землею.

Разом з тим, план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, відповідно до якого ширина смуги відведення земель залізниці на вказаній ділянці становить 40 м. від осі головної колії.

Згідно з даними викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення ДТГО "Львівська залізниця" на проміжку від КМ8 до КМ9 в напрямку від ст. Рудно до станції Пдбірці має місце накладення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

07.05.2014р. представниками ДТГО "Львівська залізниця" за участю землевпорядника Брюховицької селищної ради, представника ПП «Центр ринкових досліджень» складено Акт обстеження земельної ділянки, в якому зафіксовано розташування цієї ділянки і об'єктів на ній в межах смуги відведення (т. 1 а.с.21).

На підтвердження свого права користування позивач долучив копії рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів № 374 від 29.03.1949р., № 162 від 03.07.1962р. постанови виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 17.01.1948р. № 52 (т. 1 а.с. 43-48).

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд не врахував того, що право ПАТ «Українська залізниця» мати у своєму користуванні земельну ділянку в межах смуги відведення для забезпечення функціонування залізничного транспорту передбачено ч. 1, 2 ст. Закону України «Про залізничний транспорт», ч. 1 ст. 11, ч.1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», ст. 68, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Наявність чи відсутність у ПАТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом з тим, нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п. 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року № 83 гарантувалося право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування.

За змістом ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», наявний в матеріалах справи План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4+850 м до км 11+106 м від 1962 року є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можуть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Вказаний План погоджений з представником виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих.

За таких обставин, ПАТ «Українська залізниця» є належним користувачем зазначеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км4+850м до км11+106м, яка відноситься до земель державної власності.

Покликання суду першої інстанції на те, що відсутні дані Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема, про право постійного користування) на земельну ділянку під залізничною колією вздовж земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,040 га. в АДРЕСА_1за ДТГО «Львівська залізниця», Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ «Українська залізниця», Регіональною філією «Львівська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» та іншими особами, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Крім цього, з досліджених матеріалів кримінальної справи № 461/4095/15-к про обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України встановлено, що серед іншого, ОСОБА_15 обвинувачувався у тому, що виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції за спеціальним повноваженням, як представник державного підприємства ДТГО «Львівська залізниця», при встановленні та узгодження меж землекористування між суміжними землекористувачами, маючи спеціальні знання та будучи досвідчений і достатньо кваліфікованим фахівцем, достовірно знаючи розміри та межі смуги відведення залізничної колії на перегоні Рясне ІІ- Дубляни - Львівські км 9 пікет 8-9, в порушення вищевказаних Законів України, відомчих нормативних актів, зокрема і Примірного положення про порядок узгодження вилучення земель смуги відводу залізниць України» від 15.12.2004 № 0970-ЦЗ, зловживаючи службовим становищем всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, погодив завідомо неправдивий акт (власноручно здійснив у документі напис «Погоджено» та поставив свій підпис) встановлення та узгодження меж землекористування між земельними ділянками ДТГО «Львівська залізниця» та громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, при цьому, що межі земельної ділянки останніх площею 0,04 га знаходились в межах смуги відведення залізничної колії у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця».

Умисне використання ОСОБА_15 свого службового становища всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб, яке виразилось у складенні та видачі завідомо неправдивого акту встановлення та узгодження меж землекористування від 25.06.2007 року, стало однією з підстав для винесення рішення Брюховицькою селищною радою м. Львова № 668 від 05.02.2009 року для подальшого оформлення необхідних документів та видачі 08.05.2009 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 на площею 0,0400 га у АДРЕСА_1 для гаражного будівництва. Крім того, неправомірними діями ОСОБА_15 порушено право Залізниці на землекористування у розмірах, визначених Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км 4 +850 м до км 11 + 106 м який розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році (за яку залізниця здійснює сплату земельного податку), а також, спричинено тяжкі наслідки державним інтересам - зміну цільового призначення та відчуження вищевказаної земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця», створення умов для небезпечної експлуатації об'єктів залізничного транспорту, тобто до незаконної передачі у приватну власність земель залізниці, та виразились у спричиненні шкоди станом на 2014 рік на загальну суму 161 376,00 грн., яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року ОСОБА_15 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1, ст. 49 КК України за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 364 КК України, - закрито у зв'язку з набранням чинності Закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов»язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала лише в питаннях чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, незаконність дій представника державного підприємства ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_15 при встановленні та узгодження меж землекористування між суміжними землекористувачами, складання та видачі завідомо неправдивого акту узгодження меж землекористування від 25.06.2007 року, встановлена ухвалою Галицького районного суду від 13 вересня 2016 року.

З врахуванням встановлених обставин справи та наведених вище норм матеріального закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізної дороги СРСР.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи те, що земельна ділянка відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 передана Брюховицькою селищною радою у приватну власність частково за рахунок земель, які знаходились у правомірному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», без попереднього їх вилучення у встановленому законом порядку, без зміни цільового призначення, з порушенням порядку узгодження меж із залізницею, як суміжним землекористувачем, чим порушено права ПАТ «Українська залізниця», як землекористувача, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним і скасування п. 1.1. рішення Брюховицької селищної ради № 668 від 05.02.2009 року та визнання недійсним виданого на підставі такого рішення державного акту про право власності відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9на землю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв»язку із скасуванням судового рішення, колегія суддів змінює розподіл судових витрат, понесених у зв»язку із розглядом справи в суді першої інстанції та проводить розподіл судових витрат, понесених у зв»язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Державного територіального-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення Брюховицької селищної ради Львівської області від 05.02.2009р. №668 про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,040га на АДРЕСА_1 для гаражного будівництва із земель громадської та житлової забудови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідно по 0,01га кожному з них.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.09.2009р. на право власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,040 га. в АДРЕСА_1 для гаражного будівництва.

Стягнути в рівних частинах з Брюховицької селищної ради Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії Львівська залізниця по 97 грн. 44 коп. з кожного судового збору за звернення із позовною заявою та по 679 грн. 36 коп. судового збору з кожного за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк