Справа № 2-1399/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Обухівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 на дії державного виконавця Борискевича Артема Ігоровича, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 р. заявник ОСОБА_1 , як стягувач, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області та просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича Артема Ігоровича про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.10.2016 року.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 2013 р. Подільським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-1399/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125 992, 79 грн. Вказаний лист був пред`явлений до виконання Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області. 03 жовтня 2016 р. державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевичем Артемом Ігоровичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, де було встановлено, що стягувачу ОСОБА_1 було направлено лист про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій, однак у встановлений державним виконавцем строк відповіді від ОСОБА_1 не надійшло. Проте у листі ОСОБА_3 не було конкретно вказано в якому обсязі повинно сплачуватись авансування, на здійснення яких саме виконавчих дій на який рахунок, тобто взагалі ніякої інформації про авансування зазначено не було, а лише визначено, що необхідно провести авансування витрат, що пов`язані з проведенням оцінки арештованого майна боржника. Як зазначалось, ОСОБА_1 звертався до Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області з проханням повідомити про хід виконавчого провадження по даній справі та вирішити питання про притягнення боржника до адміністративної відповідальності, оскільки не володів інформацією про повернення виконавчого документа стягувачеві. На момент виникнення правовідносин діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (надалі - Закон). Відповідно до ст. 42 Закону, - з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Окрім того, порядок фінансування виконавчих дій визначений Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15.12.1999 № 74/5, так п. 4.18. визначено, що для проведення витрат за рахунок авансових внесків кошти спочатку перераховуються на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби, з депозитного рахунку згідно з письмовим розпорядженням державного виконавця перераховуються на спеціальний реєстраційний рахунок для обліку коштів, отриманих за іншими джерелами власних надходжень, відкриті на ім`я Міністерства юстиції України, регіональних управлінь юстиції в органах Державного казначейства. Відповідно до ст. 47 Закону, - про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 17.05.2017 р. (суддя Богінкевич С.М.).

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 01.11.2017 р. матеріали даної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

До початку судового засідання заявник подав заяву, в якій просить розглянути справи за його відсутності та задовольнити скаргу з підстав, наведених в ній.

Заінтересовані особи судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону, про причини неявки суду не повідомили, заперечення (відзив) на скаргу не подавали.

За наведених підстав, згідно вимог ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування.

21 червня 2011 року було винесене рішення Подільським районним судом міста Києва, яке набрало законної сили 16 квітня 2013 р., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Вказаним рішенням вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 124 743,36 грн. та на відшкодування судових витрат по 1 247,43 грн., а всього 125 990,79 грн. (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. сімдесят дев`ять коп.) та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 124 743,36 грн. та на відшкодування судових витрат по 1 247,43 грн., а всього 125 990,79 грн. (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. сімдесят дев`ять коп.)

05 червня 2013 р. Подільським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-1399/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 125 992, 79 грн.

03 жовтня 2016 р. державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевичем Артемом Ігоровичем видано Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, де було встановлено, що стягувачу ОСОБА_1 було направлено лист про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до положень статті 30 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання, рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: - закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; - повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Виходячи з наведеного, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Згідно з ч.1 ст.6 вказаного Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» 1999р.).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до переліку яких відносяться і виконавчі листи, що видаються судами.

Окрім того, відповідно до ст.ст.5,7 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наділений досить широкими правами та обов`язками щодо примусового виконання рішень судів та актів інших органів. Тобто державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень.

А вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 11 вище зазначеного Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене та доводи, наведені в скарзі, суд вважає, що у зв`язку з не зазначенням Обухівським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області у листі ОСОБА_1 від 08.07.2016 року розміру суми авансових витрат та не зазначення рахунку на який потрібно було внести дані кошти, у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 4, 18, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.258-260, 261, 450, 451 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Обухівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 на дії державного виконавця Борискевича Артема Ігоровича - задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича Артема Ігоровича про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.10.2016 року у виконавчому провадженні ВП № 43353531 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1399/11, виданого 05.06.2013 р. 05.06.2013 р. Подільським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 125 992,79 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова