Ухвала

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 569/3421/16-ц

провадження № 61-14622ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2019 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Рівненським міським наказом Рівненської області

11 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 11 квітня 2016 року.

Заява мотивована тим, що 11 квітня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - ТОВ «Рівнетеплоенерго») видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 13 330,68 грн.

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування вказаного судового наказу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня

2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року у справі

№ 569/3421/16-ц повернуто заявнику без розгляду на підставі статті 170 ЦПК України, у зв`язку з ненаданням документа, що підтверджує сплату судового збору.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 повторно подав до суду заяву про скасування судового наказу від 11 квітня 2016 року.

У 2016 році заявник ніяких листів не отримував, про існування наказу йому стало відомо після отримання вимоги ТОВ «Рівнетеплоенерго»

від 05 лютого 2019 року, у тексті якої товариство посилалась на наявність такого наказу, після чого ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про його отримання. Оскільки заявнику не надаються послуги з теплопостачання, між ним та ТОВ «Рівнетеплоенерго» відсутні договірні відносини, тому підстави для нарахування і стягнення з нього коштів відсутні. Строк на оскарження судового наказу не пропущено.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просить суд скасувати судовий наказ виданий 11 квітня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/3421/16-ц.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня

2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу подана з пропуском строку на її подання, підстави для поновлення цього строку відсутні, тому на підставі частини другої статті 171 ЦПК України заява підлягає поверненню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про скасування судового наказу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 11 квітня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області за заявою ТОВ «Рівнетеплоенерго» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 13 330,68 грн.

11 квітня 2016 року судовий наказ направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак 11 травня 2016 року конверт повернувся до Рівненського міського суду Рівненської області без вручення за закінченням терміну зберігання з відміткою - «не з`явився».

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 11 квітня 2016 року, в якій зазначав, що судовий наказ отримав 04 квітня 2019 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня

2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року у справі

№ 569/3421/16-ц повернуто заявнику без розгляду на підставі статті 170 ЦПК України, у зв`язку з ненаданням документа, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з підпунктом 4-2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у сумі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною шостою статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 11 квітня 2016 року, однак, до вказаної заяви не додав клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини другої статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Встановивши, що, звертаючись повторно із заявою про скасування судового наказу від 11 квітня 2016 року до суду, ОСОБА_1 був обізнаний про пропуск ним процесуального строку на звернення до суду із вказаною заявою, та врахувавши, що нормами Розділу ІІ «Наказне провадження" ЦПК України залишення без руху заяви про скасування судового наказу не передбачено, частина перша статті 127 ЦПК України передбачає поновлення судом строків лише за заявою учасника справи, тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про повернення заяви про скасування судового наказу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів касаційного провадження, до касаційної скарги додано оригінал квитанції від 29 липня 20149 року

№ 0.0..1 про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, оскільки сплачена сума судового збору повертається в разі відмови у відкритті касаційного провадження, також поверненню підлягає судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України та пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Рівненським міським наказом Рівненської області 11 квітня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року відмовити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України

у місті Києві повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок, що внесений згідно з квитанцією від 29 липня 2019 року № № 0.0..1 на рахунок № 0007, отримувач - УК у Печерському районі, код банку отримувача - 820019, код отримувача - 38004897.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк