Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/4694/15-ц

провадження № 61-24347св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у складі судді Луценко О. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що у 2012 року ОСОБА_3 замовив у нього створення програмного забезпечення та зобов`язався оплатити виконану роботу. 15 травня 2014 року ОСОБА_3 склав розписку, відповідно до змісту якої робота виконана та він у строк до 31 грудня 2014 року зобов`язався оплатити її вартість у розмірі 1 500,00 дол. США.

Однак, свого обов`язку ОСОБА_3 не виконав, виконану ним роботу не оплатив.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 35 171,27 грн, що за курсом Національного банку України станом на 07 квітня 2015 року складає 1 500,00 дол. США і три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01 січня 2015 року до 07 квітня 2015 року у розмірі 280,41 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 35 171,27 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 280,41 грн та судовий збір у розмірі 354,52 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав роботу, обумовлену умовами договору підряду, укладеного сторонами, а відповідач отримав результати цієї роботи, однак, її вартість не оплатив. Оскільки відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернув, тому з нього підлягає стягненню ця заборгованість за договором і три проценти річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки позивач за завданням відповідача виконав роботу, а відповідач прийняв її, але не оплатив, що підтверджується розпискою, складеною Рогожинським О. В. При цьому наявність оригіналу цієї розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати вартості роботи.

Доводи відповідача, що його волевиявлення при написанні розписки не було вільним і не відповідало його волі, не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються іншими доказами, поданими сторонами. Підстави для задоволення клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи відсутні, оскільки для вирішення справи по суті достатньо наявних доказів для перевірки підстав позовних вимог і доводів відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили дійсного характеру правовідносин, що виникли між сторонами. Надана позивачем розписка не свідчить про наявність між сторонами зобов`язань за договором підряду, оскільки у ній відсутня інформація про предмет цього договору, строки виконання робіт, їх вартість і порядок прийняття результату роботи. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не розглянув, а суд апеляційної інстанції - відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки зазначену розписку, яка стала підставою для ухвалення оскаржуваних судових рішень, відповідач не складав, її не підписував. Крім того, суди не звернули увагу на те, що зміст розписки суперечить вимогам статті 524 ЦК України, оскільки указаною нормою встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з розпискою від 15 травня 2014 року ОСОБА_3 підтвердив, що робота виконана та зобов`язався у строк до 31 грудня 2014 року сплатити ОСОБА_1 її вартість у розмірі 1 500,00 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту розписки, складеної 15 травня 2014 року ОСОБА_3 , вбачається, що останній зобов`язався у строк до 31 грудня 2014 року сплатити ОСОБА_1 1 500,00 дол. США.

З урахуванням вказаного, встановивши, що відповідач добровільно своє грошове зобов`язання у порядку та строк, визначений вказаною розпискою, не виконав, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано стягнув з нього на користь позивача суму боргу за офіційним курсом на день ухвалення рішення.

Висновок судів відповідає встановленим обставинам справи та положенням статей 526, 527, 530, 533 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у призначенні почеркознавчої експертизи на правильність висновків судів не впливають, оскільки обставини наявності у відповідача невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем підтверджені належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки для вирішення справи по суті достатньо наявних доказів для перевірки підстав позовних вимог і доводів відповідача, то апеляційним судом, з урахуванням процесуальної поведінки відповідача, було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта