Справа № 473/3955/19
УХВАЛА

"19" вересня 2019 р. ознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Лузан Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю ,

ВСТАНОВИВ :

у вересні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з обумовленим позовом, в якому просили про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

Розглянувши дану заяву, суд прийшов до наступного.

Так, згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практики Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнається необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року в справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Так, відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З вищевказаних підстав, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно положень ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті.

За такого, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою, дохід останньої складаються тільки з пенсії в розмірі 1 564 грн. 00 коп., суд прийшов до висновку, що сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання вказаного позову (1 536 грн. 80 коп.), негативно вплине на матеріальне положення позивача, у зв`язку з чим клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 260, 261 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Лузан