КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Савицький О.А.
№22-ц/824/1638/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №761/6143/15-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Чобіток А.О.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 09 квітня 2018 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір депозитного вкладу № 2354/00-13 «Вільні гроші» на суму 23 455,00 доларів США зі строком дії договору з 09 квітня 2013 року (дати внесення) до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу розміщеного в банку, тобто договором передбачено, що клієнт має право вимагати повернення вкладу в будь-який час. Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору зазначено, що за час користування коштами вкладу банк нараховує та виплачує клієнту проценти на суму вкладу за процентною ставкою 3,75% річних.

Ураховуючи наведене, просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 23 455,00 доларів США - вклад та 1 731,96 доларів США - проценти за час користування банком коштами вкладу за період з 10 квітня 2013 року по 24 лютого 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді встановлено, що ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначала, що строк виплати за її вкладом закінчився ще до введення тимчасової адміністрації, тому обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може застосовуватись у межах цієї справи.

Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Посилалося на те, що судом не взято до уваги, що вказаний договір було припинено позивачем 11.04.2013 року шляхом отримання через касу відділення банку всієї суми грошових коштів банківського вкладу на вимогу у розмірі 23 455 дол. США, що підтверджується банківською випискою.

Зауважувало, що з незалежних причин, було позбавлене доступу до власного архіву банківських документів, що знаходились на території АР Крим та не могло надати суду оригінали відповідних документів щодо виплати суми банківського вкладу стороні позивача.

Вважало, що виписка по особовому рахунку ОСОБА_3 є належним та допустимим доказом, що підтверджує виконану 11.04.2013 року операцію з виплати ОСОБА_3 суми банківського вкладу готівкою через касу банку.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення 04.01.2019 року поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір № 2354/00-13 про банківський вклад (депозит) «Вільні гроші» в іноземній валюті.

З метою отримання відсотків та основної суми вкладу на підставі зазначеного договору позивачем відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1. Сума вкладу складає 23 455,00 доларів США на строк з 09 квітня 2013 року до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу під 3,75% річних, що передбачає щомісячну виплату відсотків по депозиту (а.с. 6 - 8).

03 лютого 2015 року позивач звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою про повернення вкладу за договором № 2354/00-13 від 09 квітня 2013 року у повному обсязі (а.с. 11).

Судом також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_3 посилаючись на те, що відповідачем грошові кошти повернуті не були, що свідчить про утримання відповідачем без жодної правової підстави грошових коштів сумі 25186,96 доларів США, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з прийняттям 17 вересня 2015 року постанови Правління Національного банку України № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 від 17 вересня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого в банку з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, враховуючи вимоги статей 34, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, судом не прийнято до уваги заперечення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на те, що спірний договір був припинений ОСОБА_3 шляхом отримання через касу відділення банку всієї суми грошових коштів банківського вкладу на її вимогу у розмірі 23 455,00 доларів США, оскільки ця обставина не була підтверджена належними і допустимими доказами.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2018 року зазначив, що з дня введення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зупиняються всі повноваження органів управління банку, а дії уповноваженої особи регулюються Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальними і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Проте, суд не прийняв до уваги, що його дія поширюється на правовідносини, які виникли між вкладником і банком та не припинилися до моменту введення в банку тимчасової адміністрації і запровадження процедури банкрутства, не перевіривши належним чином доводів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення між банком і ОСОБА_3 на час запровадження процедури банкрутства правовідносин належним виконанням банком обов'язків по поверненню останній за її заявою всієї суми вкладу.

У силу ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини першої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

У суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалося на те, що вказаний договір було припинено позивачем 11.04.2013 року шляхом отримання через касу відділення банку всієї суми грошових коштів банківського вкладу на вимогу у розмірі 23455 дол. США, що підтверджується банківською випискою.

Суд першої інстанціїне прийняв до уваги дані заперечення відповідача, оскільки вважав, що дана обставина не була підтверджена належними і допустимими доказами.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки не приймаючи до уваги надані докази, як неналежні, суд не навів мотивів їх невідповідності положенням статей 57,58 ЦПК України 2004 року.

У судовому рішенні суд не навів мотивів, в чому полягає їх неналежність та невідповідність вимогам закону, і чим спростована достовірність інформації щодо предмету доказування, зазначена в них.

У свою чергу, колегія суддів виходить з наступного.

Представником відповідача до суду першої інстанції надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_3 за період з 09.04.2013 року по 12.04.2013 року з якої вбачається, що 11.04.2013 року відбулася касова операція з повернення суми вкладу ОСОБА_3 згідно договору банківського вкладу «Вільні гроші» №2354/00-13 від 09.04.2013 року на суму 23455 дол. США. При цьому вихідний залишок на вказану дату становив 0,00. (а.с.33)

У відповідності до положення пункту 5.6 Постанови Правління Національного банку України № 254 від 18 квітня 2003 року «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

За таких обставин, колегія суддів вважає надану виписку з особового рахунку ОСОБА_3 належним та допустимим доказом, що підтверджує виконану 11 квітня 2013 року операції з виплати позивачу суми банківського вкладу готівкою через касу банку.

Крім того, на підтвердження факту повернення позивачу 11 квітня 2013 року суми банківського вкладу банк додатково надав суду апеляційної інстанції наявну в електронному архіві банку цифрову копію заяви на видачу готівки № 582/11 від 11 квітня 2013 року, відповідно до якої 11 квітня 2013 року ОСОБА_3 отримала суму вкладу у розмірі у розмірі 23 455,00 доларів США, де зазначено про повернення ОСОБА_3 суми вкладу згідно спірного договору банківського вкладу і вказано вихідний залишок 0,00 доларів США (а.с. 119).

Ураховуючи наведене, слушними є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що договір № 2354/00-13 про банківський вклад (депозит) «Вільні гроші» в іноземній валюті від 09.04.2013 року було припинено позивачем 11.04.2013 року шляхом отримання через касу відділення банку всієї суми грошових коштів банківського вкладу на вимогу у розмірі 23455 дол. США, що підтверджується банківською випискою та свідчить про належне виконання відповідачем договірних зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з інших підстав, а саме з підстав припинення правовідносин між вкладником та банком належним виконанням зобов'язання по поверненню банківського вкладу.

Також у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити беззадоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Державного бюджету України сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді А.О. Чобіток

В.А. Шебуєва