ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №200/5797/18

Провадження № 22-ц/818/3724/19

Категорія: житлові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2019 року у складі судді Мовчан Д.В.,

у цивільній справі №200/5797/18 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 в своїх та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання права користування жилою площею та зобов`язання видати ордер на жиле приміщення,-

встановив:

02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому 14.09.2018 року уточнила та просила визнати за нею право на користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 , а також, зобов`язати Дніпровську міську раду в особі виконавчого комітету Дніпровської міської ради видати ордер на жиле приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати, площею 18,5 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м., на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з 20.09.2002 року перебувала на квартирному обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов та включена до позачергового списку на одержання житла. Відповідно до Протоколу № 1 засідання Ради суддів України Дніпропетровської області від 22.01.2010 року була включена до контрольного списку суддів апеляційного суду Дніпропетровської області, які потребують поліпшення житлових умов. Оскільки станом на 01.10.2010 року позивач була першою в черзі на отримання житла, керівництвом апеляційного суду Дніпропетровської області їй було надано в порядку черговості на отримання житла за місцем її роботи у безстрокове користування для постійного проживання житло, яке знаходилось на балансі апеляційного суду Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_2 у малосімейному будинку . Відразу ж позивача було виключено з контрольного списку суддів, які потребують поліпшення житлових умов. У зв`язку з чим, позивачу були надані ключі від вказаної квартири, правовстановлюючі документи, технічний паспорт на квартиру та реквізити для сплати комунальних послуг. При цьому ордер на вселення у таке житлове приміщення позивачу видано не було.

Позивач зазначала, що з 12.10.2010 року вона є зареєстрованою за вказаною адресою на підставі листа голови апеляційного суду Дніпропетровської області, та постійно проживає в цій квартирі, сплачує комунальні послуги. З 29.04.2014 року разом із позивачем зареєстровані на вказаній житловій площі її син ОСОБА_2 та малолітня онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено у відставку. Голова Апеляційного суду Дніпропетровської області 23.01.2017 року звернулась до голови Державної судової адміністрації України щодо погодження передачі об`єкта (вказаного житла) з державної в комунальну власність з подальшим отриманням позивачем ордера на надане їй жиле приміщення. Листом щодо надання рекомендацій від 24.02.2017 року за № 14-1573/17 Державна судова адміністрація України запропонувала апеляційному суду Дніпропетровської області вжити відповідних заходів щодо належного оформлення вселення та проживання з 2010 року судді ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що порядок вселення судді до зазначеної квартири, яка відноситься до державного житлового фонду, був порушений, оскільки ордер на жиле приміщення не видавався. На виконання даних рекомендацій ДСА України 19 травня 2017 року відбулися збори суддів апеляційного суду Дніпропетровської області на яких було вирішено: підтвердити факт, що ОСОБА_1 , як судді апеляційного суду Дніпропетровської області, у жовтні 2010 року була надана для проживання у постійне користування квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться на балансі апеляційного суду Дніпропетровської області, в порядку черговості на отримання житла за місцем її роботи та яка складається з однієї жилої кімнати, площею 18,5 кв.м, загальною площею 30,1 кв.м в малосімейному будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була знята з квартирного обліку.

26.06.2017 року позивач звернулась до голови Дніпровської міської ради з клопотанням про вирішення питання про видачу їй ордера на вказане житло, однак Дніпровська міська рада в особі Департаменту житлового господарства листом 11.07.2017 року за № 3/9-3258 про розгляд клопотання зазначила, що на цей час не має правових підстав для надання їй ордеру на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Дніпровської міської ради видати ордер на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати, площею 18,5 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м., на ім`я ОСОБА_1

Виконавчий комітет Дніпровської міської радив апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради права позивача не порушувались, оскільки рішення про надання квартири виконкому на надавалось, тому рішення суду першої інстанції про зобов`язання виконавчого комітету Дніпровської міської ради видати позивачу ордер на вказану у позові квартиру є незаконним.

Відзиви на апеляційну скаргу не подавалися.

Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Враховуючи, що сторони були повідомлені про розгляд справи, доказів поважності неявки та неможливості вирішення справи у передбачені законом строк не надали та з урахуванням клопотання Дніпровського апеляційного суду про розгляд справи за відсутністю представника, колегія суддів, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно ст. 47 Конституції України та ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Підстави та порядок надання жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду передбачені главою 1 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Статтею 31 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді судді районного, а з 07.04.1994 року по 15.09.2016 року на посаді судді апеляційного суду. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено у відставку.

З 20.09.2002 року ОСОБА_1 перебувала на квартирному обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов. У зв`язку із чим була включена до позачергового списку на одержання житла на підставі ч.1,3 ст. 34 Житлового кодексу України, п.7 ст.44 Закону України «Про статус суддів», що підтверджується випискою з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради № 293 від 20.09.2002 року (а.с.20).

Апеляційним судом Дніпропетровської області придбана квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. за реєстром за № 9975 та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстровим № 20699861, та яка знаходиться на балансі апеляційного суду Дніпропетровської області і відноситься до державної власності в особі Державної судової адміністрації України. (а.с. 24, 25-26),

Відповідно до листа Новокодацької районної у м Дніпропетровську ради № 1/14-275 від 10.11.2016 року спірна квартира до числа службових не вносилась, що підтверджується листом ( а.с.22).

Протоколом № 1 засідання Ради суддів Дніпропетровської області від 22.01.2010 року суддя ОСОБА_1. була включена до контрольного списку суддів апеляційного суду Дніпропетровської області, які потребують поліпшення житлових умов згідно довідки виконкому Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.10.2009 року.

З листа апеляційного суду Дніпропетровської області № 04.4-18/201/17 від 23.01.2017 року вбачається, що рішенням керівництва апеляційного суду Дніпропетровської області в 2010 році зазначене жиле приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_1 ) було надано для постійного проживання судді апеляційного суду Черненковій Л.А., яка перебувала на квартирному обліку згідно довідки виконкому Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.10.2009 року та включена до позачергового списку на одержання житла на підставі ст.34 (1.3) Житлового кодексу України, ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

У жовтні 2010 року позивач була вселена у вказане житлове приміщення, як особа що потребує поліпшення житлових умов. При цьому 11.10.2010 року за вих. № 327 апеляційний суд Дніпропетровської області надав письмову згоду на реєстрацію позивача за вказаною адресою (а.с.30). Так само, 29.04.2014 року апеляційний суд Дніпропетровської області надав письмову згоду на реєстрацію за вказаною адресою членів сім`ї позивача: сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та онуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31).

ОСОБА_1 знята з квартирного обліку після надання їй вказаної квартири, як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідно до рекомендацій від 24.02.2017 року за № 14-1573/17 Державна судова адміністрація України запропонувала апеляційному суду Дніпропетровської області вжити відповідних заходів щодо належного оформлення вселення та проживання з 2010 року судді ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що порядок вселення судді до зазначеної квартири, яка відноситься до державного житлового фонду, був порушений, оскільки ордер на жиле приміщення не видавався.

Судом встановлено, що згідно протоколу зборів суддів апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року було вирішено: підтвердити факт, що ОСОБА_1 , як судді апеляційного суду Дніпропетровської області, у жовтні 2010 року була надана для проживання у постійне користування квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться на балансі апеляційного суду Дніпропетровської області, в порядку черговості на отримання житла за місцем її роботи та яка складається з однієї жилої кімнати, площею 18,5 кв.м, загальною площею 30,1 кв.м в малосімейному будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була знята з квартирного обліку.

ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3 фактично проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено, що на момент прийняття рішення про вселення та фактичного вселення позивача у вказане житлове приміщення ордер на зайняття такого приміщення на ім`я позивача уповноваженим органом видано не було. Вказана обставина також підтверджується листом апеляційного суду Дніпропетровської області № 04.4-18/201/17 від 23.01.2017 року (а. с. 18) та листом Державної судової адміністрації № 14-1573/17 від 24.02.2017 року (а. с. 19).

26.06.2017 року позивач звернулась до голови Дніпровської міської ради з клопотанням про вирішення питання про видачу їй ордера на вказане житло. Дніпровська міська рада в особі Департаменту житлового господарства листом 11.07.2017 року за № 3/9-3258 про розгляд клопотання зазначила, що на цей час не має правових підстав для надання їй ордеру на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ, не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду.

У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої служби, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2005 року № 707, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, суддям, які відповідно до житлового законодавства перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, надають окрему квартиру або будинок місцеві органи виконавчої влади не пізніше ніж через шість місяців після їх обрання на посаду.

Частиною 7 Порядку передбачено, що у разі коли місцевий орган виконавчої влади або Міноборони у шестимісячний строк не забезпечили житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, суд на підставі його заяви за погодженням з Державною судовою адміністрацією або її територіальним управлінням (стосовно судді місцевого суду) може прийняти рішення про придбання житла за рахунок коштів державного бюджету та передачу його у користування судді.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду України від 07 травня та 09 жовтня 2012 року (справи № 21-292а11 та № 21-350а12) висловлено правові висновки, що обов`язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді, а дії Державної судової адміністрації та її територіальних управлінь із забезпечення суддів житлом є додатковими у разі не вирішення цього питання органом місцевої виконавчої влади.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недотримання порядку оформлення процедури надання житла у зв`язку з невидачею ОСОБА_1 ордера на жиле приміщення призвело до порушення її житлових прав не зважаючи на те, що їй на законних підставах, як судді апеляційного суду Дніпропетровської області, у жовтні 2010 року апеляційним судом Дніпропетровської області була надана для проживання у безстрокове постійне користування квартира АДРЕСА_1 ), яка знаходиться на балансі апеляційного суду Дніпропетровської області, в порядку черговості на отримання житла за місцем її роботи.

Крім того, відповідачі не порушували питання про виселення ОСОБА_1 із займаного жилого приміщення, що свідчить про виникнення права постійного користування цим приміщенням і визнання цього права відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання Апеляційного суду Черкаської області виконати умови договору, підписати акт прийму - передачі квартири, зареєструвати право власності апеляційного суду на частку в квартирі та вирішити питання про надання її користування не як службове житло.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, апеляційний суд вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 липня 2019 року було зупинено дію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року, яке за результатами розгляду апеляційної скарги Дніпровської міської ради підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина