ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2172/19
провадження № 2/753/4234/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю чистини квартири

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю чистини квартири, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 17.12.1993 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з свідоцтвом по розірвання шлюбу від 01.06.2006 р. Зазначає, що 17.06.1996 р. вона діючи в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , зі своїми батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та сестрою ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_2 , будучи її власниками. Вказує, що 17.06.1996 р. вона діючи в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , зі своєю матір`ю ОСОБА_6 купили квартиру АДРЕСА_1 . В грудні 2018 р. позивач разом з матір`ю вирішили продати квартиру АДРЕСА_1 , однак нотаріус відмовляє у посвідченні договору купівлі-продажу, оскільки квартира була придбана під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2019 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

11.06.2019 р. судом ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивач та представник позивача позов просили задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17.12.1993 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що свідчить свідоцтво по розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 видане 01.06.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києві. (а.с.20)

В шлюбі у сторін народилась дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-11), ім`я якої було змінено на ОСОБА_4 (а.с.13).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, її донька ОСОБА_4 , батьки позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та сестра позивача ОСОБА_7 були власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною Радою народних депутатів м. Києва 10.10.1995 р., згідно з розпорядженням №23/53, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 16.10.1995 р. під №231. (а.с18)

17.06.1996 р. позивач діючи в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , зі своїми батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та сестрою ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_2 за ціною 100 000 000 карбованців, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 17.06.1996 р.(а.с.18-19)

17.06.1996 р. позивач діючи в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , зі своєю матір`ю ОСОБА_6 купили квартиру АДРЕСА_1 за ціною 80 000 000 карбованців, про що свідчить копія договору купівлі продажу від 17.06.1996 р. (а.с.14)

Як вбачається з копії договору дарування віл 08.12.2017 р. донька позивача ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_1 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . (а.с.15)

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який є батьком позивача пояснив, що він, його дружина ОСОБА_6 , дві доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , та онука ОСОБА_4 були власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_2 . Вказав, що 17.06.1996 р. дану квартиру було продано за 100 000 000 карбованців та в цей же день на ці грошові кошти дружиною та донькою ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 за ціною 80 000 000 карбованців.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , який є матір`ю позивача пояснила, що вона, разом з чоловіком ОСОБА_5 , та двома доньками та онука ОСОБА_4 були власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_2 , яку 17.06.1996 р. було продано за 100 000 000 карбованців та в цей же день на ці грошові кошти нею та її донькою ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 за ціною 80 000 000 карбованців.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем та її матір`ю ОСОБА_6 , за особисті кошти набуті за рахунок продажу квартири АДРЕСА_2 , яка була спільною власністю позивача, її доньки, батьків та сестри.

Відповідно до пунктів 1-4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 16.12.2015 р. у справі № 6-2641цс15.

З огляду на вищенаведене вбачається, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача ОСОБА_1 і придбана за її особисті кошти.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в досліджених в судовому засіданні доказах, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 57 СК України, ст. ст. 316, 321 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю чистини квартири - задовольнити.

Визнати 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір в сумі 3 634 грн. 91 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА