Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 203/99/17-ц

провадження № 61-38239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Т. М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування правовстановлюючих документів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом із дитинства по слуху. Їй належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач, який є її внуком умовив продати йому частку її квартири. 08 грудня 2015 року між сторонами укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач придбав 18/25 частини належної їй квартири. Під час посвідчення договору нотаріусом, вона через вади здоров`я не могла сприймати зміст та наслідки правочину. Після укладення правочину відповідач не передав їй кошти за договором та забрав усі правовстановлюючі документи на квартиру. Викладені обставини стали підставою її звернення до суду з позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 18/25 частини квартири АДРЕСА_1 від 08 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фартушною Т. М., зареєстрований у реєстрі за № 1686, та зобов`язати ОСОБА_2 повернути оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 21 лютого 1995 року, видане житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу на підставі розпорядження від 21 лютого 1995 року № 411; договір дарування 1/2 частини квартири від 02 березня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., зареєстрований у реєстрі за № 682 та технічний паспорт.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу 18/25 частини квартири АДРЕСА_1 від 08 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фартушною Т. М., зареєстрований у реєстрі за № 1686, недійсним. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 21 лютого 1995 року, видане житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу на підставі розпорядження від 21 лютого 1995 року № 411; договір дарування 1/2 частини квартири від 02 березня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О. М., зареєстрований у реєстрі за № 682 та технічний паспорт. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на повну нездатність позивача чути, під час укладення правочину ні відповідачем, ні нотаріусом вона не була забезпечена перекладачем жестової мови. Ця обставина, безумовно, доводить той факт, що усний переклад, який зробила нотаріус, фізично не міг бути сприйнятий позивачем через її ваду.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оспорюваний позивачем правочин не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_1 має ваду слуху, а при підписанні договору купівлі-продажу їй не прочитано його мовою жестів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що під час укладення оспорюваного договору, у нотаріуса була присутньою дочка позивача, яка володіла мовою жестів та здійснила переклад змісту цього договору. Суду надавався відеозапис, на якому відображено спілкування позивача з іншими особами. Цей відеозапис свідчить, що позивач, незважаючи на свою інвалідність, відчуває мову, і відповідає на питання інших осіб.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом III групи з дитинства по слуху.

ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

18 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивач продала відповідачу за 102 300,00 грн 18/25 частини належної їй квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фартушною Т. М., зареєстрований у реєстрі за № 1686.

Після укладення правочину, відповідач забрав усі правовстановлюючі документи на квартиру, а саме: свідоцтво про право власності від 21 лютого 1995 року, договір дарування від 02 березня 1998 року та технічний паспорт.

Позивач у судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що не розуміє українську мову, якою складений договір купівлі-продажу. Ця обставина підтверджена нотаріусом, яка 09 серпня 2017 року у судовому засіданні вказала на положення оспореного правочину, згідно з яким нею зроблений усний переклад на російську.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до абзаців 7 та 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції від 17 квітня 2015 року, якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна , вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка володіє технікою спілкування з глухою, німою або глухонімою особою і може підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волевиявленню та дійсним намірам учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту документа. Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_1 не розуміла української мови, якою складений договір купівлі-продажу, та є глухою, інвалідом ІІІ групи з дитинства, особою похилого віку (на день підписання договору їй було 74 роки), переклад змісту спірного договору на мову жестів (сурдопереклад) не здійснювався, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки оспорюваний правочин здійснений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що свідчить про відсутність у неї волевиявлення на передачу у власність ОСОБА_2 належної їй частини квартири.

Твердження заявника про те, що суду надавався відеозапис, на якому відображено спілкування позивача з іншими особами, де вона, незважаючи на свою інвалідність, відчуває мову, і відповідає на питання інших осіб, є безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до наданих суду документів ОСОБА_1 є глухою із дитинства.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. Проте згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик