Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 577/4382/16-ц

провадження № 61-25409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Конотопського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Громико Олена Валеріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Буток Т. А. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Рибалки В. Г., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області) Громико О. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Скаргу мотивовано тим, що 23 листопада 2010 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області було видано виконавчий лист у справі № 2-1794/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 338,76 грн. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання та за ним відкрито виконавче провадження ВП № 51754442. 26 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Громико О. В. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на тій підставі, що згідно з ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2013 року у справі

577/219/2013 боржниця ОСОБА_1 оголошена в розшук і згідно з відповіддю Конотопського ВП ГУНП в Сумській області не розшукана органами внутрішніх справ протягом року з дня оголошення розшуку.

Вважає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконною та такою, що порушує права стягувача. Державний виконавець не в повному обсязі виконав свої обов`язки щодо пошуку майна та коштів боржника. Також були порушені вимоги статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження безрезультатно тривало понад встановлені законом строки.

Враховуючи викладене, ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило визнати дії старшого державного виконавця Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 вересня 2016 року, зобов`язати старшого державного виконавця Громико О. В. вчинити виконавчі дії з метою виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2010 року у справі № 2-1794/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 338,76 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що старшим державним виконавцем Конотопського МРВ ВДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О. В. правомірно було винесено постанову від 26 вересня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу. При цьому у зазначеній постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 26 вересня 2017 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено. Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що при розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та обґрунтував висновки, викладені в ухвалі, дотримався норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та задовольнити вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, не доведено обставини, які суди вважали встановленими.

Суди не звернули увагу на те, що державним виконавцем у порушення вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» не вжито заходів примусового виконання рішення, не вчинено виконавчі дії неупереджено, своєчасно і в повному обсязі.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу за скаргою ПАТ «ВіЕйБі Банк» на дії старшого державного виконавця Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року цивільну справу № 577/4382/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами встановлено, що 23 листопада 2010 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист у справі

№ 2-1794/10 з метою виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 71 338,76 грн.

На підставі вказаного виконавчого листа від 23 листопада 2010 року постановою старшого державного виконавця Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О. В. від 26 липня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51754442 та боржнику наданий строк для добровільного виконання рішення суду (а. с. 17).

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не було виконане добровільно, то з метою встановлення зареєстрованого на праві власності майна боржника та місця отримання нею доходу, державним виконавцем були направлені відповідні запити.

Згідно з відповідями на запити державного виконавця від Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Держсільгоспінспенкції в Сумській області, Конотопського ВРЕР УДАІ Лєшукова Л. Ф. не має майна та доходів, транспортні засоби за нею не зареєстровані (а. с. 18, 19, 23, 24).

У відомостях з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено, що за ОСОБА_1 зареєстрована однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці. Іншого нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, не виявлено.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 січня 2011 року ВДВС Конотопського МРУЮ у Сумській області накладений арешт на все нерухоме майно (а. с. 21, 22).

З повідомлення сектору реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради відомо, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а. с. 20).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 оголошена у розшук (а. с. 25).

Згідно з повідомленням Конотопського ВП ГУНП в Сумській області від 09 серпня 2016 року, ОСОБА_1 значиться в розшуку, до теперішнього часу місце її знаходження не встановлене (а. с. 26).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 14 ЦПК України 2014 року: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України 2004 року).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України 2004 року, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки боржник ОСОБА_1 з 18 жовтня 2013 року оголошена у розшук та станом на 09 серпня 2016 року місце її перебування не було встановлено, то старшим державним виконавцем Конотопського МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Громико О. В. 26 вересня 2016 року правомірно було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також судами попередніх інстанцій враховано, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстрована однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці. Іншого нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, не виявлено.

Проте колегія суддів погодитися з такими висновками судів не може погодитися з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

У виконавчому листі від 23 листопада 2010 року зазначена адреса місця реєстрації боржника ОСОБА_1 у кватирі по АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

Проте державний виконавець не перевірила: чи є наявним в квартирі майно боржника, на яке можливо звернути стягнення; у разі наявності такого майна, не описала його, не наклала на нього арешт, не передала майно на реалізацію, не перерахувала кошти, отримані після реалізації майна боржника. Тобто державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на ефективне виконання судового рішення.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» на дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу, у порушення вимог закону, ґрунтується на припущеннях та є передчасним.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

З огляду на викладене постановлені ухвали судів попередніх інстанцій не можна визнати законними й обґрунтованими, що згідно з пунктом 1 частини третьої та частиною четвертою статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк