Апеляційне провадження № 22-ц/824/3119/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/4037/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.M., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю « Українській центр

оцінки «Експерт»,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, постановлену 20 грудня 2018 року під головуванням судді Жука М.В. в приміщенні суду,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ТОВ «Український центр оцінки «Експерт», ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування звіту з оцінки майна, визнання договору припиненим та стягнення грошових коштів.

У вересні 2018 року ОСОБА_5 через свого представника звернувся до суду з заявою про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_5 шляхом накладення арешту на домоволодіння, що належить ОСОБА_4 на праві власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ним 14.05.2018 року було подано до Оболонського районного суду м. Києва зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_4 30 927 144 грн. 45 коп.

Вказував, що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, оскільки відповідач за зустрічним позовом може проводити будь-які дії з вищезазначеним майном, спрямовані на його відчуження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що належить ОСОБА_4

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2018 ухвалу суду про задоволення заяви про забезпечення зустрічного позову скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2018 заяву про забезпечення зустрічного позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 10681316.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, подав апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом не мотивовано ухвалу суду та не наведено жодних об'єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вжиті заходи забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджується належними доказами.

Разом з тим, ухвала суду постановлена з порушенням прямих вказівок, які містяться в постанові Київського апеляційного суду від 10.12.2018, де зазначено, що неможливо вирішити питання про забезпечення зустрічного позову, який не прийнятий судом до провадження. Таким чином, судом вжито заходи забезпечення зустрічного позову, який не приймався ним до провадження, а посилання на положення норми Цивільного- процесуального кодексу України про те, що заява ОСОБА_5 про забезпечення позову подана до його подачі - задоволена помилково, зважаючи на положення ч. 4 ст. 152 ЦПК України, якою передбачено, що подання заяви про забезпечення позову до пред'явлення основного позову допускається, але після цього на підставі ч. 4 ст. 152 ЦПК України має бути подано позовну заяву протягом 10 днів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представники відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви.

Пунктом 4 ст. 152 ЦПК України, передбачено, зокрема, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів.

Задовольняючи заяву про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, апеляційний суд погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою з огляду на наступне.

Як вбачається, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 756/4037/18 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Український центр оцінки «Експерт», ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування звіту з оцінки майна, визнання договору припиненим та стягнення грошових коштів.

18.09.2018 ОСОБА_5 звернувся із заявою про забезпечення зустрічного позову до подачі позовної заяви та зазначив, що зустрічна позовна заява була подана ним до Оболонського районного суду м. Києва 14.05.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 ЦПК України, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо того, що питання про прийняття зустрічного позову, а також їх об'єднання в одне провадження вирішено.

Проте, в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2018 зазначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Таким чином, вказуючи, що зустрічна позовна заява ОСОБА_5, яка подана ним ще 14.05.2018 не прийнята до провадження у зв'язку з тим, що судові засідання 9.07.2018 та 22.11.2018 не відбулися у зв'язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті та на лікарняному, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягала задоволенню, оскільки подана до подачі зустрічної позовної заяви до суду.

Враховуючи те, що у суду першої інстанції не було реальної можливості виконати вимоги процесуального закону щодо вирішення питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_5 та враховуючи баланс інтересів сторін, апеляційний суд вважає, що відсутні порушення процесуального права, на які посилається представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо недотримання норм щодо порядку розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до вказаних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, звертаючись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 просив стягнути борг, за договором позики, укладеним між ним та ОСОБА_4 в сумі 30 927 144,45 грн. (ас.ас.77-83).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_5 зазначав, що зважаючи на ухилення від виконання зобов'язань за договором позики, ОСОБА_4 може вжити реальних заходів щодо реалізації належного йому нерухомого майна, чим унеможливить виконання можливого рішення в інтересах ОСОБА_5

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_4, як власник домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_5

Варто зазначити, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору за зустрічним позовом, є стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 розмірі 30 927 144, 45 грн., апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на домоволодіння, яке належить на праві власності ОСОБА_10, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст.149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак, суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Слід також зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні ОСОБА_4, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Виходячи з викладеного вище, ОСОБА_5 наведені як причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити зустрічний позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Зазначених вимог суд першої інстанції при вирішенні заяви дотримався, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову є правильним та таким, що відповідає нормам законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами представника ОСОБА_4, що ухвала суду прийнята в порушення процесуального закону у зв'язку з відсутністю мотивування, виходячи з того, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскарженаухвала судувідповідаєкритерію обґрунтованості судового рішення.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_11, без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: