Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, суд,-

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_4;

представники відповідачів - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. З урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/3 частини житлового приміщення - АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Свої вимоги мотивував тим, що йому належить на праві власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником спірної квартири є відповідачі. Користуватися своєю часткою майна позивач не має змоги, оскільки відповідачі чинять перешкоди, що підтверджується зверненням позивача з заявою до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою з боку відповідачів. Таким чином, на неодноразові прохання позивача усунути перешкоди у користуванні частиною спірної квартири, яка йому належить на праві приватної спільної часткової власності, зі сторони відповідачів ніякої відповіді так і не надійшло.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви. Додатково пояснив, що відповідачі порушують законні права та інтереси позивача, щодо користування та розпорядження його власністю, оскільки 1/3 частки квартири належить позивачу на праві приватної власності однак користуватися нею не має змоги, у зв'язку з протиправними діями відповідачів.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності № 33704412 від 16.02.2015 року. (а.с. 4).

Крім того, 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, належить відповідачу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2016 року виданого Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності № 93383476 від 01.08.2017 року. (а.с. 81).

1/3 частка квартири АДРЕСА_1, належить відповідачу ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2016 року виданого Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності № 93383476 від 01.08.2017 року. (а.с. 81).

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов'язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Таким чином, позивач на даний час являються власником своєї частки спірної квартири, та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Отже, судом безспірно встановлено, що позивач не має ключа від квартири АДРЕСА_1, відповідачі заперечують проти користування позивачем вказаним житлом, доступу до нього не надають, чим чинять позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності щодо користування належною йому часткою квартири.

Даний факт чинення перешкод позивачу підтверджується зверненням останнього з заявою до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою з боку відповідачів.

У спростування зазначеного будь яких належних доказів з боку сторони відповідача суду не надано.

Судом також встановлено, що між співвласниками не визначено порядок користування житловим приміщенням.

Спосіб судового захисту порушеного права обраний позивачами як вселення до спірної квартири не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

Тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/3 частини житлового приміщення - АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_1;

Відповідачі : ОСОБА_2 -ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2;

ОСОБА_3 -ІПН НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_2

Суддя: