Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 201/8287/16-ц

провадження № 61-3477св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,від 13 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») про стягнення вихідної допомоги та перемінної частини заробітної плати (бонусів), стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2016 року його було звільнено з посади голови правління ПрАТ «СК «Інгосстрах» за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб). Однак усупереч вимогам статті 44 КЗпП України йому не були виплачено вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, тобто повний розрахунок з ним так проведений і не був. Вважає такі дії відповідача протиправними, а тому просив стягнути з відповідача на його користь в повному обсязі суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі

283 499,40 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 690 068,38 грн і перемінної частини (бонусів) заробітної плати - 11 616 409,45 грн.

У листопаді 2016 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до суду із зустрічним позовом, який мотивовано тим, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду виконуючого обов`язки голови правління, нараховував та виплачував собі премії в порушення встановленого законодавством та статутом товариства порядку, у зв`язку із чим страховій компанії спричинено майнову шкоду, яка полягає у прямих збитках, які складаються з витрат товариства зайво (надмірно) виплаченої заробітної плати і витрат на сплату ним страхових внесків, та складають 1 884 864,22 грн. Цю суму

ПрАТ «СК «Інгосстрах» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О. А. від 14 квітня 2017 року, з урахування додаткового рішення цього ж суду від 24 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 90 750,21 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 151 250,35 грн. У задоволенні іншої частині позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов

ПрАТ «СК «Інгосстрах» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПрАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування збитків 1 884 864,22 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконало свого обов`язку щодо виплати працівникові при звільненні всіх сум, зокрема вихідної допомоги, яка визначена судом з розрахунку середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 703,49 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога та середній заробіток за час затримки її виплати. При цьому середній заробіток судом першої інстанції розрахований з урахуванням спору про розмір вихідної допомоги та вини позивача, який був уповноважений на проведення такої виплати. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення перемінної частини заробітної плати (бонусів) суд першої інстанції виходив із того, що така заробітна плата передбачена Положенням про оплату праці від 31 березня 2011 року, яке було затверджено самостійно позивачем, без погодження Наглядової ради товариства, як це передбачено Статутом, а тому це Положення застосуванню не підлягає.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями позивача, пов`язаними з перевищенням наданих йому повноважень, ПрАТ СК «Інгосстрах» було завдано збитків через збільшення витрат підприємства на виплату заробітної плати ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення перемінної частини (бонусів) заробітної плати залишено без змін. В іншій частині рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 272 950,61 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 301 080,79 грн. У задоволенні зустрічного позову ПрАТ «СК «Інгосстрах» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що при визначенні вихідної допомоги суд першої інстанції помилково не врахував суму виплаченої позивачу за останні два календарні місяці роботи премії, у зв`язку із чим середньоденний заробіток позивача становив 2 197,67 грн, а не

703, 49 грн, як помилково вважав місцевий суд. Вказане вплинуло також на розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який також повинен бути обчислений, виходячи із середньоденного заробітку позивача (2 197,67 грн). Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що аудиторською перевіркою компанії будь-яких порушень в фінансово-господарській діяльності ПрАТ «СК «Інгосстрах» за період з 2009 року по 2016 року не виявлено, загальними зборами акціонерів товариства у цей період були схвалені всі звіти правління, підписані ОСОБА_1 , тому страховою компанією не доведено спричинення збитків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ПрАТ «СК «Інгосстрах» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту відповідача до виключної компетенції наглядової ради товариства належить, зокрема, встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу, однак позивач, без погодження наглядової ради товариства, самостійно встановив собі умови праці та здійснив безпідставне нарахування додаткової заробітної плати у вигляді премії, чим завдав товариству майнову шкоду, яка полягає у здійснених ним додаткових витратах на виплату такої заробітної плати. Вказане також вплинуло на розмір вихідної допомоги, оскільки суд апеляційної інстанції помилково врахував у середньоденний заробіток позивача нараховану ним за відсутності відповідного рішення повноваженого органу товариства премію.

Відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 02 вересня

2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 16 березня 2009 року по 29 квітня 2016 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді голови правління ПрАТ «СК «Інгосстрах» та був звільнений з цієї посади на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб).

Відповідно до штатного розкладу оклад голови правління

ПрАТ «СК «Інгосстрах» становить 24 200 грн (а. с. 52 т. 1).

При звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Установивши, що при звільненні позивача у зв`язку з припиненням його повноважень як посадової особи, роботодавець не виплатив вихідну допомогу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність її стягнення з відповідача.

Оскільки останнім робочим днем позивача є 29 квітня 2016 року, то суди попередніх інстанцій правильно вважали, що для розрахунку вихідної допомоги місяцями, що передували звільненню, є лютий та березень

2016 року. У цих місяцях позивачу нараховано та виплачено посадовий оклад у розмірі 15 125 грн та премія у розмірі 32 125 грн за кожен місяць.

Проводячи розрахунок середньоденного заробітку позивача суд першої інстанції правильно не включив в цей розрахунок суму виплаченої позивачу премії за кожен місяць, оскільки така була виплачена позивачем за відсутності відповідних повноважень.

Відповідно до Статуту ПрАТ «СК «Інгосстрах» до виключної компетенції Наглядової ради товариства належить, зокрема: право затверджувати умови контракті, які укладатимуться з головою та членами правління, встановлення розміру їх винагороди (підпункт 9 пункту 9.2.3); право визначати умови оплати праці посадових осіб товариства, його дочірніх підприємств, філій представництв (підпункт 32 пункту 9.2.3).

Згідно з пунктами 9.3.1, 9.3.4 вищезазначеного Статуту правління діє від імені товариства у межах, встановлених статутом товариства та законом. До компетенції правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, окрім питань, що належить до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Вказане також узгоджується із Законом України «Про акціонерні товариства», відповідно до пункту 9 частини другої статті 52 якого до виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема, затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу, встановлення розміру їх винагороди.

Питання, що належить до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів, за винятком випадків, встановлених цим Законом (частина третя статті 52 Закону).

Суд першої інстанції, встановивши, що питання щодо виплати позивачу премії за лютий, березень 2016 року, ні наглядовою радою товариства, ні його загальними зборами не вирішувалося, дійшов обґрунтованого висновку про визначення середньоденного заробітку позивача, виходячи із суми нарахованого та виплаченого останньому посадового окладу у розмірі

15 125 грн, який становить 703,49 грн (15 125 грн х 2 : 43 дні), де 43 дня - загальна кількість робочих днів у лютому та березні 2016 року, що відповідає вказаному вище Порядку.

Правильно визначивши суму середньоденного заробітку позивача, суд першої інстанції правильно обрахував суму вихідної допомоги, яка становить 90 750,21 грн (703,49 грн х 21,5 днів х 6 місяців), де 703, 49 грн - середньоденна заробітна плата; 21,5 днів - середня кількість робочих днів в розрахунковому періоді (лютий, березень 2016 року); 6 місяців - законодавчо встановлена кількість місяців для нарахування вихідної допомоги (пункт 5 статті 44 КЗпП України).

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції, установивши, що позивачу у день звільнення не були виплачені всі належні йому суми, зокрема йому не була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 90 750,21 грн, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 151 250, 35 грн, який визначено з урахуванням вказаного вище Порядку (43 дні : 2 х 10 місяців х 703, 49 грн), де 43 дня - загальна кількість робочих днів у лютому та березні 2016 року; 10 місяців - період затримки розрахунку; 703,49 грн - середньоденна заробітна плата позивача.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей

263, 374, 382 ЦПК України на вказане уваги не звернув, визначаючи розмір вихідної допомоги, помилково включив в середньоденний заробіток позивача суму нарахованої та виплаченої премії, яка була проведена самостійно позивачем без погодження відповідного органу товариства (наглядовою радою або загальними зборами товариства), що передбачено статутом товариства та Законом України «Про акціонерні товариства», у зв`язку із чим допустив помилку в обрахунку належної позивачу виплати. Вказане також потягло неправильність розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону, а тому постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення підлягає скасуванню із залишенням в цій частині рішення суду першої інстанції з підстав, встановлених

статтею 413 ЦПК України.

Щодо вирішення позовних вимог ПрАТ «СК «Інгосстрах»

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з ОСОБА_1 збитків у розмірі 1 884 864, 22 грн, завданих ним як посадовою особою товариства, страхова компанія вважала, що такі збитки полягають у неправомірному нарахуванні відповідачем без погодження наглядової ради товариства премії за період 2009-2016 роки та сплачених на цю премію страхових внесків. На підтвердження своїх позовних вимог страхова компанія надала розрахунки таких збитків на загальну суму 1 884 864,22 грн, які складаються із премії ОСОБА_1 та сплачених страховою компанією страхових внесків за вказаний вище період (а. с. 146-154 т. 1).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства. У загальних зборах мають право брати участь усі акціонери, незалежно від кількості та виду акцій, власниками яких вони є. Брати участь у загальних зборах з правом дорадчого голосу можуть і члени виконавчих органів, які не є акціонерами.

Згідно з частиною п`ятою статті 41 Закону до компетенції загальних зборів належить винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства.

Відповідно статті 49 зазначеного Закону контроль за фінансово-господарською діяльністю правління акціонерного товариства здійснюється ревізійною комісією, яка обирається з числа акціонерів.

Перевірки фінансово-господарської діяльності правління проводяться ревізійною комісією за дорученням загальних зборів, наглядової ради акціонерного товариства, з її власної ініціативи або на вимогу акціонерів, які володіють у сукупності більш як 10 відсотками голосів.

Ревізійна комісія доповідає про результати проведених нею перевірок загальним зборам акціонерного товариства або наглядовій раді акціонерного товариства.

Ревізійна комісія складає висновок по річних звітах та балансах. Без висновку ревізійної комісії загальні збори акціонерів не вправі затверджувати баланс.

Ревізійна комісія зобов`язана вимагати позачергового скликання загальних зборів акціонерів у разі виникнення загрози суттєвим інтересам акціонерного товариства або виявлення зловживань, вчинених посадовими особами.

Як вбачається із матеріалів справи, аудиторською перевіркою діяльності компанії будь-яких порушень в фінансово-господарській діяльності

ПрАТ «СК «Інгосстрах» за період з 2009 року до 2016 року не виявлено, отже, посилання в касаційній скарзі на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 страховій компанії завдано збитки на суму 1 884 864, 22 грн не підтверджені матеріалами справи.

Загальними зборами акціонерів ПрАТ «СК «Інгосстрах», як вищим колегіальним органом управління товариства у період з 2009 року по 2016 рік були схвалені всі звіти правління, підписані ОСОБА_1 , як головою правління, за зазначені періоди та рішень про притягнення голови правління ОСОБА_1 до майнової відповідальності не приймалося.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши зазначені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» не довело належними та допустимими доказами завдання ОСОБА_1 товариству збитків, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сам по собі наданий ПрАТ «СК «Інгосстрах» розрахунок одержаних відповідачем доходів за період 2009-2016 роки не є належним доказом завдання страховій компанії збитків та не може бути підставою для покладення на ОСОБА_1 обов`язку з їх відшкодування.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції в частині вирішення зустрічного позову, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині вирішення зустрічного позову ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович