Справа № 464/2273/18
пр.№ 2/464/152/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2019 м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Шутяк М.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №464/2273/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнанння договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір дарування квартири №36, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Гната Хоткевича, 56, укладений 15 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №2284. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно з умовами цього договору вона передала безоплатно у власність відповідача квартиру № 36 у будинку №56 на вулиці Гната Хоткевича у місті Львові. До моменту укладення договору дарування квартири сторони між собою домовились, що такий укладають формально. Відповідач зобовязалася щомісяця повертати позивачу рівними частинами позичені раніше грошові кошти в загальному розмірі 30000 доларів США. Одну частину цих коштів відповідач позичила у позивача в 2005 році (15000 доларів США) для купівлі будинку в Автономній ОСОБА_8 Крим, іншу частину (15000 доларів США) в 2012 році для проведення капітального ремонту цього будинку. Вказує, що відповідач є її матір'ю. В 2016 році оскільки відповідач не змогла повернути вчасно зазначену суму, запропонувала їй взамін подарувати квартиру № 36 у будинку № 56 на вулиці Гната Хоткевича у місті Львові. Натомість вона мала сплатити їй різницю між вартістю квартири та сумою боргу. Такий договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 18.08.2016. Зазначила, що через рік позивач зазначену квартиру подарувала відповідачу згідно з договором, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.08.2017. Укладенню договору передували попередні домовленості між сторонами, що відповідач відразу передасть позивачу 5000 доларів США, а іншу частину заборгованості поверне до кінця 2017 року. При цьому, доки не буде погашена вся сума заборгованості, позивач мала право проживати зі своєю сімєю у цій квартирі, доглядаючи за нею та сплачуючи всі комунальні платежі. Свідком такої домовленості була донька позивача ОСОБА_5 Домовленість існувала до листопада 2017 року. Вказує, що виконувала умови договору та домовленості, сплачувала всі комунальні платежі, натомість відповідач написала їй листа, в якому повідомила, що планує продати квартиру та просила її звільнити. Оскільки домовленість про проживання у квартирі та повернення боргу в сумі 30000 доларів США є порушеною, просить визнати недійсним договір дарування квартири.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.09.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено таку до розгляду справи по суті.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2018 року залучено до участі у цивільній справі за позовом в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначили, що укладаючи договір дарування квартири від 15.08.2017 позивач помилилася у природі правового договору і діяла під впливом помилки, оскільки мала на меті укласти інший договір, так як була домовленість, що відповідач, отримавши житловий будинок, поверне заборгованість в розмірі 30000 доларів США. Вважає, що не мала на меті безоплатно передати відповідачу свою квартиру, оскільки спірне житло є для неї та членів її сімї єдиним місцем проживання. Після укладення договору дарування і до цього часу здійснює особисто оплату комунальних послуг. Усі рахунки з надавачами послуг оформлені на її імя. Фактична передача квартири за оспорюваним договором так і не відбулась, зокрема не передавала ключ від вхідних дверей відповідачу, оскільки після укладення договору відповідач виїхала в тимчасово окуповану ОСОБА_8 Крим і з цього часу не поверталась на територію України. Окрім цього зазначили, що рішення про укладення оспорюваного Договору прийняла також і для того, щоб її мати відповідач по справі повернулась до м.Львова, оскільки така проживає в Автономній ОСОБА_8 Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, та потребує догляду, адже є особою похилого віку. Однак протягом року часу мати так і не переїхала до міста Львова та вона зрозуміла, що всі спроби переконати її були безуспішними. Позивач ОСОБА_3, будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка, показала суду, що є дочкою відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_10 придбала будинок в Автономній ОСОБА_8 Крим з метою отримання прибутку від здачі його в оренду та для того, аби відпочивати у ньому. Кошти на його купівлю вона позичила матері. В свою чергу їх отримала в результаті продажу квартири її дочки. Відповідачу 15 тисяч доларів США позичила у 2005 році та таку ж суму позичила у 2012 році. Мама обіцяла їх повернути. Шляхом укладення договору дарування квартири бажала переконати матір переїхати проживати у м.Львів з тимчасово окупованої території України. Підтвердила, що не існує буд-яких письмових доказів (розписок) ОСОБА_4 про отримання грошей від позивачки.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що жодних документальних підтверджень боргу відповідача перед позивачем не існує, такий є надуманим позивачем. Окрім позивача та її сімї у спірній квартирі зареєстровані також син відповідача ОСОБА_10 та його донька ОСОБА_11, які, однак, не можуть фактично проживати у цій квартирі у звязку з перешкодами, які чинить позивач. Також ствердив, що позивач проживає в квартирі лише з дозволу відповідача, а сплата комунальних платежів є обовязком того, хто проживає. Вважає, що позовна заява подана ОСОБА_3 лише з метою затягування часу, щоб завадити відповідачу законно розпоряджатися своїм майном, а у випадку смерті відповідача, якій вже більше вісімдесяти років, безперешкодно заволодіти ним. Просить повністю відмовити в задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, у судовому засіданні 15.11.2018 позов підтримала у повному обсязі. Будучи допитаною за її згодою у якості свідка пояснила, що є дочкою позивача та онукою відповідача, з ними підтримує гарні відносини. Будинок в Автономній ОСОБА_8 Крим придбали з метою відпочинку у ньому. Вона продала власну квартиру в 2005 році та позичила кошти бабусі для купівлі вказаного будинку. Бабуся мала повертати кошти мамі та переїхати до Львова. В спірній квартирі проживала вона з мамою та дитиною, бабуся в квартиру не вселялася.

У судове засідання, призначене на 04.02.2019, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, та у судові засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, відтак суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Згідно з договором даруванням квартири від 18.08.2016, укладеного між ОСОБА_4 (надалі - Дарувальник) та ОСОБА_3 (надалі «Обдаровувана»), посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №681, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11).

15.08.2017 ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 уклали між собою Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за №2284, згідно з яким ОСОБА_3 (надалі - дарувальник) безоплатно передала у власність ОСОБА_4 (надалі - обдаровувана), а остання прийняла як дарунок квартиру №36 (тридцять шість) у будинку №56 (пятдесять шість) по вулиці ОСОБА_12 у місті Львові (а.с.69, 70). Відчужувана квартира належала дарувальнику на підставі вищезазначеного Договору дарування квартири від 18.08.2016.

Зі змісту Договору дарування квартири АДРЕСА_2 Г. у місті Львові від 15.08.2017 вбачається, що в ньому не зафіксовано жодних зобовязань майнового або немайнового характеру (в тому числі щодо передачі коштів) обдаровуваної (ОСОБА_4С.) стосовно дарувальника (ОСОБА_3О.).

Згідно з пунктом 6 даного Договору Дарувальник свідчить, що договір не укладається під впливом тяжкої для Дарувальника обставини, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Пунктом 9 даного Договору передбачено, що сторони вказаного договору, однаково розуміючи його зміст, значення і умови та правові наслідки, стверджують, що при укладанні правочину їхнє волевиявлення є вільним і відповідає їхній внутрішній волі; підтверджує дійсність намірів при укладенні даного правочину, та те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також розуміють, що даний договір є безоплатний, а тому Дарувальник не має права вимагати вчинення на його користь будь-яких дій майнового чи немайнового характеру.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94558461 від 15.08.2017 квартира №36, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Хоткевича, 56 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири №2284, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.9).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №2945, виданої 22.08.2018 ЛКП "Житловик-С", у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 156).

З актів №ІІ/369 від 29.11.2017 та №ІІ/179 від 22.08.2018 вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в такій не проживають (а.с.154, 155).

Згідно з ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 Цивільного кодексуУкраїни договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-202цс15 та 03.02.2016 у справі №6-1364цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 №61-13652св18, 03.05.2018 № 61-745св17 та від 07.06.2018 №61-2785св18.

Суд критично оцінює показання допитаної у якості свідка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, оскільки обставини укладення між сторонами договору дарування останній невідомі, зокрема така не була присутньою під час реєстрації такого у нотаріуса.

Суд відхиляє покликання позивача та її представника на відсутність у неї іншого майна, окрім спірної квартири, а також покликанняна те, що у ОСОБА_4 наявний перед ОСОБА_3 борг в розмірі 30 000 доларів США, а також про взаємозвязок вищевказаного боргу з фактом укладення сторонами Договору дарування квартири від 15.08.2017, оскільки такі заперечуються стороною відповідача та не знайшли будь-якого документального підтвердження в ході розгляду справи. Крім того, слід зазначити, що договір дарування по своїй правовій природі є безоплатним, а тому претензії ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо повернення коштів слід розглядати, застосовуючи норми права, що врегульовують договір позики (глава 71 розділ 1 ЦК України). Відповідно, факт наявності чи відсутності боргу Відповідача перед Позивачем не має відношення до предмету спору, що розглядається в рамках даної цивільної справи.

З урахування викладеного, твердження позивача про те, що вона підписуючи договір помилилася у природі правового договору, свідчать про помилку щодо мети правочину з її боку в розумінні 229 ЦК України з власного недбальства, яке не має істотного значення, що не є підставою для визнання правочину недійсним.Разом із цим позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував що у ОСОБА_4 наявний перед ОСОБА_3 борг в розмірі 30 000 доларів США, а тому така мала намір укласти інший договір.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування квартири №36, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Гната Хоткевича, 56, укладеного 15 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2284. З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 203, 204, 215, 638, 717 ЦК України та керуючись ст. ст.10, 12, 48, 76-81, 223, 263, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2019.

Головуючий Б.Р. Мичка