Справа № 681/1613/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді - Дідек М.Б.

з участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.

позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільний позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про стягнення коштів,

встановив:

31.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» з урахування уточнених позовних вимог про стягнення коштів в сумі 142041,02грн. На обґрунтування заявлених вимог зіслався на те, 30 червня 2017 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 723168 з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групі з додатками № 1 та 2, а 27.02.2018 року - додатковий договір, оформлений як додаток до договору № 723168. За умовами додатку № 1 до угоди ТОВ «Авто Просто» гарантувало ОСОБА_2 надання права на придбання автомобіля КІА РІО за ціною 359600грн. Згідно додаткового договору від 27.02.2018року загальна сума зобов'язань учасника становить 604182,27грн. На виконання умов договору з додатками позивач сплатив на рахунок відповідача 142041,02 грн. Однак, ТОВ «Авто Просто» не виконало своїх зобов'язань, не надало автомобіля зазначеного в договорі та не передало його позивачу.

Крім того вказав, що у договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. У договорі відсутні обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом, лише визначено в додатку до договору № 1 марка автомобіля КІА РІА. В договорі не визначено предмет лізингу, не дотримано правил лізингоодержувача на вибір постачальника предмету лізингу.

Відповідач ввів його в оману і веде нечесну підприємницьку діяльність по відношенню до нього.

Також зазначив, що укладений 30 червня 2017 року договір нотаріально не посвідчений у відповідності до вимог ст.799 ЦК України, а тому є нікчемним.

У березні 2018 року звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору. У квітні 2018 року позивач отримав від ТОВ «Авто Просто» лист, що договір між ними розірваний, а також повідомлено, що строк повернення коштів за угодою не може перевищувати двох років з дня отримання Авто Просто заяви про дострокове розірвання договору.

01.11.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, яку розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач подав до суду відзив в якому позов не визнав зіславшись на те, що позивач помилково прийшов до висновку, що між ними був укладений договір лізингу, оскільки з позивачем було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, відповідно до ліцензії на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активі для придбання товарів в групах серії АЕ № 198421. Таким чином, виникнуті між нами правовідносини за договором врегульовуються нормами спеціального закону, а саме ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та Розпорядженням № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових груп «Про затвердження ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Договори про надання фінансових послуг у групах не підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки на виникнуті правовідносини не поширюється норми ЗУ «Про фінансовий лізинг»,тому вимоги позивача є безпідставними.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги підтримали, просили сягнути сплачені внески на рахунок відповідача в сумі 142041,02грн.

Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд заслухавши пояснення позивач та його представника, дослідивши всі письмові докази надані до матеріалів справи приходить до наступного.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 30 червня 2017 року між сторонами укладено договір № 723168 з додатком №1 та додатком №2.

Предметом укладеного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля КІА РІО за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладається шляхом його підписання сторонами договору та підписання Додатку №1, який є невід'ємною частиною договору. Вартість автомобіля згідно з додатком №1 становить 359600грн.

Договір укладений шляхом підписання сторонами самого договору, додатку №1 та додатку №2.

27.02.2018 року між сторонами було укладено додатковий договір, що свідчить про стан розрахунків за договором про адміністрування на дату надання права на отримання автомобіля до договору № 723168 від 30.06.2017року загальна сума зобов'язань учасника становить 604182,27грн.(а.с. 62)

На виконання договору позивач сплатив 142041,02грн., що підтверджується копіями квитанцій, доданих до матеріалів справи.

Відповідно до умов укладеного договору передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля Після одержання автомобіля та реєстрації на своє імя споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати -100% від ціни автомобіля.

22.03.2018року на пропозицію відповідача позивач приїхав з поручителями отримувати транспортний засіб, однак такий у салоні він був відсутній.

Представником відповідача було запропоновано інший транспортний засіб, однак ОСОБА_2 не погодився і 27.03.2018 року направив відповідачу заяву про розірвання договору з причини відсутності вказаного автомобіля.

02.04.2018 року позивач отримав від ТОВ «Авто Просто» лист, що договір між ними розірвано згідно ст.3 Розділу І Договору (право позивача достроково розірвати договір) та ст.12, п.12.1 Розділу ІІ в якому також повідомлялось, що поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень ст.12, п.12.1.1. Розділу ІІ Договору .

Позивач не оспорював підстави розірвання укладеного договору між ним та відповідачем.

У силу статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Договір, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «Авто просто», розірвано за заявою позивача.

Статтею 12 договору сторони визначили право на розірвання договору та наслідки його розірвання.

Зокрема, згідно з пунктом 12.1 учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що зобов'язаний повідомити ТОВ «Авто просто» у письмовій формі.

Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, з урахуванням положень, викладених у статті 12 п.12.1.1 договору.

У відповідності до положень ст.12, п.12.1.2 Розділу ІІ договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання Авто Просто заяви про розірвання договору

Що стосується доводів позивача, що відповідач ввів його в оману та здійснював по відношенню до нього нечесну підприємницьку діяльність, а також укладений між ними договір є договором лізингу, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 799 ЦК України, посвідчений не був, а тому є нікчемним суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

За положеннями частини першої, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.799 ЦК України)

Судом встановлено, що під час укладення договору № 723168 від 30.06.2017 року позивач отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто». Відповідно до статті 19 договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору і додатків до нього, що засвідчив своїм підписом.

Позивач погодився з умовами договору, підписавши його та вчиняючи дії на її виконання.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частиною п'ятою статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 08 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у груп, відповідно до якого було укладений договір, а не п.5 ч.1 ст.4 цього закону, як вважає позивач.

ТОВ «Авто Просто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.(а.с.41)

Умови укладеного договору та додатки до нього містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання. Даний договір не є договором найму транспортного засобу, тому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст.799 ЦК України не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до умов п. 12.1.2 Розділу ІІ укладеного між сторонами договору поверненню підлягають сплачені внески. Підписання угоди та додатків до неї свідчить про факт ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма умовами та її змістом і додатків до неї. ТОВ «Авто Просто» не порушувало норми Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не доведено, що відповідачем було веденого його в оману та здійснення по відношенню до нього нечесної підприємницької діяльності, умови укладеного договору визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, ОСОБА_2 мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору. Укладений сторонами договір не є нікчемним правочином і відсутні докази ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань після розірвання договору про надання послуг, оскільки позивач не довів , що настала подія -на отримання коштів ( минуло понад два роки з дня отримання заяви відповідачем про розірвання договору), внаслідок якої у ТОВ «Авто Просто» настав обов'язок виконання зобов'язання перед ним. Тобто подія, яка відповідно до умов договору дає позивачу право вимоги, ще не настала, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 16.02.2019року

Позивач: ОСОБА_2, що проживає в АДРЕСА_1,

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО", , що знаходиться в м. Київ, Столичне шосе, 90, 4-й поверх, поштовий індекс 03045.

Суддя Дідек М.Б.