Справа № 381/3650/17
РІШЕННЯ
Іменем України
09.09.2019 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Бутіній Г.В.

за участю: позивача- ОСОБА_1 , представника позивача- ОСОБА_2 , відповідача: ОСОБА_3 , представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаною зі смертю військовослужбовця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фастівський об`єднаний військовий комісаріат, Міністерства Оборони України,-

УСТАНОВИВ:
10.04.2018 постановою Апеляційного суду Київської області рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2017 у даній цивільній справі скасовано у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції , а цивільну справу направлено за підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області.

19.04.2018 цивільна справа надійшла до Вінницького районного суду Вінницької області.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який в 1994 - розірвано.
Вказує, що в період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , який був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини п/п 3036.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, смерть настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням.
Вказує, що у зв`язку з гибеллю сина отримала статус члена сім`ї загиблого та має право на пільги відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 з моменту розірвання шлюбу, фактично з 1994, спільно з сином не проживав, не був пов`язаний з ним спільним побутом, фактично самоусунулася від його виховання, матеріальної допомоги не надавав. В сою чергу, вона матеріально утримувала сина та належним чином піклувалась про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Вказує, що рішенням Полтавського районного суду від 06.05.2005 відповідача ОСОБА_3 визнано безвісно відсутнім.
Оскільки відповідач самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання сина, а у національному законодавстві України відсутня регламентація питання усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаною із загибеллю військовослужбовця, з посилкою на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Рішення ЄСПЛ у справі « Наталія Михайленко проти України», ст.ст.8,9 ЦК України, а також ст.1224 ЦК України, яку вважає найбільш подібною за змістом до виниклих правовідносин, просить суд усунути відповідача ОСОБА_3 від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця сина ОСОБА_5
17.05.2018, через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.173-177), в якій зазначено, що вважають право ОСОБА_1 на отримання нею одноразової грошової допомоги, внаслідок загибелі сина ОСОБА_6 , ніяким чином відповідачем ОСОБА_3 не порушене , оскільки таке її право на отримання вищевказаної допомоги ґрунтується на походженні від неї її загиблого сина та визначається ст. ст.121, 122 СК України. Так само і право ОСОБА_3 на отримання вищевказаної допомоги.
Вважає, що ОСОБА_1 подаючи дану позовну заяву вчиняє дії, які порушують права інших осіб, а саме ОСОБА_3 , як батька загиблого, на соціальний захист.

Зазначає, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , та його батьківство ніким ніколи не оспорювалось, а визнання громадянина безвісно відсутнім ніяким чином не перериває та не скасовує факт походження дитини від батька.
Вказує, що посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу фактично з 1994 з сином не проживав, не був пов`язаний з ним спільним побутом, фактично самоусунувся від його вихованняє надуманими, такими, що не відповідають дійсності.
Зазначає, що мати загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 увесь період часу із дня народження сина ОСОБА_5 і до теперішнього часу була добре обізнана не лише про місце проживання чи перебування ОСОБА_3 , але й про обставини його життя, та підтримувала із ним відносини. Навіть після розірвання шлюбу (26.09.1994 ) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно спілкувалися та ОСОБА_3 завжди дбав про сина, не ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо сина та в останні роки свого життя проживав і зареєстрований разом із ОСОБА_3 за місцем проживання останнього.
Вважає, що відносини, про які йдеться у позовній заяві, між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та загиблим ОСОБА_3 , повною мірою врегульовані нормами чинного законодавства України, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», Сімейним кодексом України, а відтак до них не можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України за аналогією. Просять суд відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники- ОСОБА_7 , ОСОБА_2 надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги просили задовольнити з підстав зазначених у позові .
Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача- ОСОБА_4 заперечили в судовому засіданні з приводу позовних вимог з підстав, які зазначені в відзиві на позовну заяву. Просили відмовити в задоволенні позову.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Міністерства оборони України надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при розгляді справи покладаються на розсуд суду (Т.1, а.с.215, Т.2 а.с.24).

Оскільки відповідно до положень, викладених в ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А також, те , що згідно до ст. 89 ЦК України, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, суд задовольнив клопотання сторін про виклик та допит свідків в даній цивільній справі.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є сестрою позивача. Вказала, що її сестра виховувала сина ОСОБА_5 сама, батько участі у вихованні сина не брав. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач ОСОБА_3 покинув сім`ю і кошти на утримання сина не надавав. Позивач з сином орендувала квартиру в м. Фастів без відповідача. Він не приїжджав до них. Вона з сестрою постійно спілкувалась, тому їй відома дана інформація, однак з сестрою вона не проживала. Був такий випадок, що до неї прихав відповідач з запитанням де проживає його син, однак вона йому не сказала, оскільки він був на її погляд в стані алкогольного сп`яніння. Вказала, що ОСОБА_5 навчався в школі, в Фастівському ПТУ, а потім працював таксистом.

Їй відомо, що уже в зрілому віці ОСОБА_5 їздив до бабусі зі сторони батька в с. Медвеже Вушко Вінницького району, однак чи був там відповідач їй не відомо. Також їй відомо, що ОСОБА_5 деякий час жив у баби у 2015-2016 , але був зареєстрований у матері, в армію призивався перший раз з м Фастів, другий з м. Дніпропетровська, щоб не турбувати матір. Вказала, що у неї не має недоброзичливих відносин до відповідача.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона є близькою подругою позивача, які дружать більше 25 років, проживають поряд. За весь час відповідача ОСОБА_3 вона бачила лише тричі.

Зазначила, що вона добре спілкувалася з сином позивача, з його слів їй відомо, що він не хотів спілкуватися з батьком ; відповідач матеріально не утримував сина і позивача.

Вказала, що ОСОБА_5 деякий час проживав в с. Медвеже Вушко Вінницького району, оскільки в нього там захворів дідусь, і це стало підставою його переїзду. Чи жив там відповідач їй не відомо. Коли ОСОБА_5 приходив з армії у відпустку, то він жив у м. Фастів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивача з 1998 , його син спілкувався з ОСОБА_5 ; відповідача він не знає, жодного разу не бачив його. Про відносини з батьком ОСОБА_11 йому нічого не розповідав. Йому відомо, що на похорон до ОСОБА_12 батько приїжджав, однак швидко поїхав.Йому відомо, що спочатку ОСОБА_5 мобілізувався в Національну гвардію, а потім підписав контракт. Виїжджав він в армію з м. Фастів, чи живі він і іншому населеному пункті йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 показала, що відповідач є її сином, позивач колишня невістка, ОСОБА_5 онук. Вказала, що ОСОБА_5 жив з нею в с. Медвеже Вушко Вінницького району, спілкувалися, був у них зареєстрований. Раніше з нею також жила невістка, потім їх сім`я жила у м. Фастів. Коли у неї жив ОСОБА_12 , то тоді з нею жив і відповідач. У них були між собою гарні стосунки, ОСОБА_12 був на похороні діда. Вона їздила на похорон до онука і батько його їздив. Після розлучення невістка жила в м. Фастів, відповідач у с. Медвеже Вушко Вінницького району, ОСОБА_5 жив трохи у матері, трохи у неї. Їй не відомо чи одружувався її син після розлучення з позивачем. Їй відомо, що ОСОБА_12 призивали в армію і з м. Фастів та із м. Вінниця.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що відповідач є його сусідом, знає його з дитинства. Вказав, що він знає ОСОБА_5 , він приблизно в 2014 році - 2 роки проживав у баби і відповідач також приїжджав. Стосунки між батьком і сином були добрі, він ніколи не чув, що вони сварилися. До 2014 року Денис також приїжджа періодично до бабусі і відповідач.

Вислухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, вивчивши позов, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та такими, що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом установлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області 12.05.2011 було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис за № 203 від 26.09.1994 (а.с.8).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Дорогинською с/радою Фастівського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьком зазначений ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_1 сторони у справі.(Т.1, а.с.6).
Відповідно до довідки, виданої Фастівським ОМВК від 29.06.2016 за № 4/1332, солдат ОСОБА_5 відповідно до наказу військового комісара Фастівського ОМВК Київської області від 02.04.2015 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини п/п 3036 (Т.1, а.с.13).
30.03.2017 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового, сержантського та старшинського складу між ОСОБА_5 та командиром 300 навчального танкового полку 169 навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України, полковником ОСОБА_7 (Т.1, а.с.10-11).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28.08.2017 Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській обл., ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (Т.1, а.с.7).
Смерть ОСОБА_5 настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням, що підтверджується довідкою про причину смерті від 22.08.2017 до форми № 106/о№ 1702 (Т.1, а.с. 14).
Як вбачається з довідок від 19.09.2017 № 1263 та № 1261 від 19.09.2017, виданих секретарем комітету Фастівської міської ради Київської області, ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживала разом с сином ОСОБА_5 до дня його смерті, вели спільне господарство, ОСОБА_1 знаходився на утриманні сина (Т.1, а.с. 17).
Відповідно до довідки від 21.09.2017 року № 159, виданої Фастівським НВК «Ліцей інформаційних технологій Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №9», ОСОБА_5 навчався у зазначеному навчальному закладі з 1 по 9 клас та отримав в 2004 році свідоцтво про базову освіту. Батько за роки навчання сина у школі не з`являвся (Т.1, а.с. 20).
Відповідно до листа військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.12.2017 № 1864 громадянин ОСОБА_3 відповідно до облікових даних, які знаходяться у Вінницькому РВК проживає в АДРЕСА_2 , прийнятий на військовий облік Вінницьким РВК 11.09.1998, знятий з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі 15.01.2004 (Т.1, а.с.113,183).
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 11.12.2017 № 1255 убачається, що ОСОБА_5 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 22.08.2014 року по 31.05.2016 року разом з батьком ОСОБА_15 (Т.1, а.с.114,184).
Згідно акту від 26.12.2017 затвердженого секретарем Медвеже Вушківської сільської ради Вінницького району убачається, що ОСОБА_5 з серпня 2014 року по червень 2016 був зареєстрований та проживав спільно однією сім`єю і був пов`язаний спільним побутом зі своїм батьком ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , крім часу його перебування в зоні АТО (Т.1, а.с.115,185).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06.05.2005 року ОСОБА_3 визнано безвісно відсутнім (Т.1 а.с.9).
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.04.2018 скасовано рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06.05.2005 року про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_3 (Т.1 а.с.135-136. 232-233).
Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув син сторін- ОСОБА_5 , смерть якого настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній операції в районі виконання бойових завдань за призначенням.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у п.п.1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до CK України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження службі військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року; у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 6 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та, членів їхніх сімей" та пунктом 12 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

За положеннями пункту 10 Порядку № 975, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

-витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і п. 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Посилання позивача та їх представників на «найбільшу подібність за змістом» ( суд розуміє , що вони мають на увазі «аналогію закону») правовідносин щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби з правовідносинами , які регламентуються Главою 8 ЦК України Загальні положення про спадкування , зокрема ст. 1224 ЦК України ( усунення від права на спадкування) , суд вважає хибним.

Оскільки саме Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та Порядком № 975, положення яких суд привів у рішенні, урегульовані правовідносини щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, які містять чіткий визначений порядок для її призначення, а саме коло осіб, які мають право претендувати на таку виплату, перелік необхідних документів , її розміри , строк виплати, тощо.

Тому у даному випадку не може бути заснована аналогія закону.

Стосовно посилання позивача та представників в обґрунтування позовних вимог на ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ у справах в аспекті гарантування права на справедливий суд ( не забезпечення доступу до правосуддя та відсутністю ефективного юридичного захисту порушеного права) , слід зазначити таке.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Так, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Отже, суд переконаний, що ним додержані принципи верховенство права та належного здійснення правосуддя, які є основоположними елементами права на справедливий суд, оскільки судом позов позивача прийнятий до провадження, в ході розгляду справи судом заявлені свідки сторонами викликані та допитані безпосередньо у судовому засіданні, досліджені ї надані сторонами та їх представниками письмом докази. Отже позивач отримала практичну можливість оскаржити в суді дії відповідача які становили на її погляд втручання у її права.

Також, слід зазначити, що оцінивши усі наявні по справі докази у їх сукупності, судом не встановлено, що відповідачем порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) їх сина, військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

В свою чергу, судом в ході розгляді справи стало відомо , що свою частку цієї грошової допомоги позивач отримала та змогла розпорядиться нею на власний розсуд.

Також суд не може погодитися і з доводами представника відповідача про те, що звернення позивача із таким позовом вчиняє дії, які порушують права відповідача ОСОБА_3 , як батька загиблого, на соціальний захист. Оскільки відповідач , виходячи з вище приведених норм права має безпосереднє право на звернення до компетентного органу з питанням призначення та виплати вищевказаної допомоги, так як це питання жодним чином не торкається спадкових прав та обов`язків сторін, після смерті їх сина.

Крім того, суд також вважає хибним посилання представника позивача ОСОБА_2 , на наявну практику суддів першої інстанції по аналогічній категорії справ , які таки позови задовольняють, оскільки згідно до положень, ч.1 ст.6, ч.6 ст.13, ч.2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Керуючись ст.ст. 263- 265 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаною зі смертю військовослужбовця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фастівський об`єднаний військовий комісаріат, Міністерства Оборони України,-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23.09.2019.

Суддя: