ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 635/8628/18

провадження № 22-ц/818/3872/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_5,

представника відповідача - Безкровного М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» про стягнення заборгованості за договором оренди, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» Савєльєва В.В. на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року, ухвалене суддею Савченком Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (далі - ТОВ «Титан»), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 16/03/2016 від 16 березня 2016 року з урахуванням пені, індексу інфляції та трьох процентів річних в розмірі 44741,45 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що між ним як орендодавцем та відповідачем як орендарем 16 березня 2016 року укладений договір оренди нерухомого майна № 16/03/2016 (далі - договір), предметом якого є нежитлові приміщення № 3а-1, 3а-2, 3а-3, 3а-4 в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,50 кв.м. 01 квітня 2016 року приміщення були передані орендодавцем орендарю згідно акту приймання-передачі. Листом від 06 липня 2018 року орендар повідомив орендодавця про дострокове розірвання договору. 30 липня 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, згідно умов якої сторони погодились припинити строк дії договору та користування об`єктом оренди з 31 липня 2018 року. 31 липня 2018 року приміщення було передано позивачу за актом приймання-передачі. Орендар на момент розірвання договору не виконав свої зобов`язання щодо розрахунку за користування об`єктом оренди. Так, розмір заборгованості по орендній платі за червень та липень 2018 року складає 26400,00 грн. Заборгованість по оплаті компенсації за комунальні послуги за квітень, травень, червень та липень 2018 року складає 12021,16 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з орендної плати та компенсації комунальних послуг складає 38421,16 грн. Загальний розмір вказаної заборгованості станом на 01 листопада 2018 року з урахуванням трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ складає 44741,45 грн. (а.с. 2-11).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором з урахуванням пені, індексу інфляції, 3 % річних в розмірі 44741,45 грн. (а.с. 144-150).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи. Зазначає, що за даними бухгалтерського обліку відповідача, заборгованість перед позивачем відсутня. Позивач не надав акти приймання-передачі наданих послуг за договором. Банківська роздруківка, надана позивачем на підтвердження відсутності оплати за договором, є неінформативною, в ній відсутні дані щодо платників та отримувачів платежів, детальна розшифровка останніх. Суд першої інстанції всупереч вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України не зобов`язав відповідача надати докази повної оплати за договором. Враховуючи наведене, відповідач не має заборгованості з орендної плати перед позивачем, сума вказаної заборгованості не доведена документально. Крім того, позивачем не надано доказів направлення відповідачу чотирьох рахунків по оплаті компенсації вартості комунальних послуг, які надані суду в обґрунтування позовних вимог. Згідно п. 2.1.3. договору, обов`язок оплати компенсації за комунальні послуги повинен бути виконаний відповідачем протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного рахунку. Враховуючи, що відповідач рахунків не отримував, в нього не виник обов`язок оплати відповідних платежів. Лист, разом з яким за доводами позивача відповідачу направлялись вказані чотири рахунки, за даними інтернет-сервісу «Укрпошта», не зареєстрований в системі. Таким чином, надання позивачем фіскального чеку ПАТ «Укрпошта», який не зареєстрований в базі даних «Пошук поштових відправлень», без наявності опису вкладення, не є доказом направлення відповідачу чотирьох рахунків на оплату компенсації комунальних послуг (а.с. 153-155).

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними та допустимими доказами. Вказує, що відповідачем в обґрунтування апеляційної скарги не надано доказів, що свідчать про відсутність дебіторської заборгованості ТОВ «Титан» перед орендодавцем - ОСОБА_1 за договором оренди нерухомого майна, згідно бухгалтерського обліку підприємства. Акти приймання-передачі наданих послуг за червень, липень 2018 року знаходяться у відповідача. Відповідач здійснював оплату за користування приміщеннями протягом більше ніж два роки (з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2018 року), за даний період жодного звернення до орендодавця з питання надання актів приймання-передачі наданих послуг не заявляв. Крім того, акт наданих орендних послуг не є обов`язковим документом, оскільки договір оренди за своєю правовою природою не є договором надання послуг. В якості заходу досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію від 13 вересня 2018 року з вимогою про оплату заборгованості з орендної плати за червень та липень 2018 року, яка ним була отримана. Не відповідають дійсним обставинам у справі доводи апеляційної скарги стосовно того, що надана позивачем банківська роздруківка, лише є таблицею руху коштів без вказівки платників та отримувачів платежів. З копії наданої позивачем виписки вбачається, що виписка здійснена по особовому картрахунку позивача № НОМЕР_1 за період з 21 січня 2016 року по 30 серпня 2018 року. Також не можуть вважатися доведеними доводи відповідача щодо неотримання засобами поштового зв`язку листа позивача з зазначенням рахунків по оплаті компенсації за спожиті комунальні послуги, оскільки інформація про відстеження поштових відправлень є неточною, зважаючи на що не може вважатися належним доказом вручення відповідачу конкретного поштового відправлення.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Титан» - Безкровний М.Г. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_5. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ «Титан» не підлягає задоволенню з наведених нижче підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та наявності передбачених законодавством України підстав для їх задоволення. Також суд дійшов висновку, що посилання відповідача на те, що по бухгалтерському обліку ТОВ «Титан» не рахується заборгованість перед позивачем, не має юридичного значення для вирішення справи. Посилання на неінформативність наданої позивачем банківської роздруківки надходження коштів судом не прийнята до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за оренду у більшому розмірі, ніж зазначає позивач. Доводи про неодержання від позивача листа про збільшення орендної плати від 29.01.2018 спростовується фактом подальшої сплати відповідачем за орендну плату у збільшеному на 10 % розмірі. Посилання відповідача на неотримання рахунків за сплату комунальних платежів за період квітня-липня 2018 року судом не взяті до уваги, оскільки про вказані рахунки відповідачу стало відомо під час розгляду справи, проте сума заборгованості ним не погашена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, 16 березня 2016 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) укладений договір оренди нерухомого майна № 16/03/2016 (а.с. 14-18).

Згідно умов договору, позивач передав відповідачу для платного користування наступні приміщення: нежитлові приміщення: № 3а-1, 3а-2, 3а-3, 3а-4 в літ. «А-5» за адресою: м. Харків, вул. Кітаєнко, 8, загальною площею 66,50 кв.м., а відповідач зобов`язався користуватись цими приміщеннями і оплачувати таке користування відповідно до умов Договору.

Статтею 4 договору передбачено сплату орендної плати в розмірі 14906,83 грн. за кожен місяць оренди. Також вказаною статтею передбачено право збільшення позивачем орендної плати, починаючи з 01 квітня 2017 року, не більше ніж на 10 % та не частіше ніж 1 раз на рік шляхом направлення письмового повідомлення відповідачу.

Пунктом 2.1.3. договору передбачено обов`язок відповідача здійснювати позивачу компенсацію витрат, пов`язаних із забезпеченням приміщення електроенергією, водопостачанням, каналізацією, опаленням.

Згідно із п. 6.1. договору, якщо орендар допустив несвоєчасну сплату орендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсації за комунальні послуги, він зобов`язується сплатити орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Вказані вище приміщення передані позивачем відповідачу згідно акту приймання-передачі приміщення до договору від 01 квітня 2016 року (а.с. 19).

30 липня 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, згідно умов якої вони припинили строк дії договору та користування об`єктом оренди 31 липня 2018 року (а.с. 25).

Як вбачається з наданих позивачем доказів, зокрема виписки з картрахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , відповідачем не сплачено орендну плату за червень та липень 2018 року та компенсацію комунальних послуг за квітень - липень 2018 року.

Розмір заборгованості відповідача по орендній платі складає: за червень 2018 року - 13200,00 грн., за липень 2018 року - 13200,00 грн., всього - 26400,00 грн.

Заборгованість відповідача по оплаті компенсації комунальних послуг, згідно рахунків № 103, 104, 105, 105, складає: за квітень 2018 року - 3736,89 грн., за травень 2018 року - 3818,90 грн., за червень 2018 року - 3215,80 грн., за липень 2018 року - 1249,67 грн., всього - 12021,16 грн. (а.с. 21-22).

Загальний розмір заборгованості відповідача по орендній платі та компенсації комунальних послуг складає 38421,16 грн.

Загальний розмір вказаної заборгованості відповідача станом на 01 листопада 2018 року з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми та пені, передбаченої умовами Договору, згідно розрахунків позивача, з якими погодився суд першої інстанції та погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, складає 44741,45 грн.

Колегія суддів також враховує, що відповідач, заперечуючи в цілому наявність у нього заборгованості, на неправильність проведеного розрахунку заборгованості не посилався, розмір розрахованої заборгованості не заперечував.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та компенсації комунальних платежів з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені, нарахованої згідно умов Договору.

Оцінюючи доводи та аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів керується таким.

Аргументи відповідача щодо відсутності у нього за даними бухгалтерського обліку заборгованості, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідач відповідну документацію щодо даних його бухгалтерського обліку ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надав.

Отже, відповідач не довів, що ним сплачена орендна плата та компенсовані комунальні платежі за червень та липень 2018 року.

Аргументи відповідача щодо неінформативності виписки з картрахунку позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки у вказаній виписці зазначені надходження грошових коштів на рахунок позивача за оренду за певні періоди часу, а також надходження платежів, які, як вбачається з доводів позивача та наданих ним рахунків (а.с. 120-131), є сплатою компенсації комунальних послуг.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідачем вказані докази не спростовані шляхом надання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів сплати відповідної заборгованості.

Доводи відповідача відносно того, що суд першої інстанції всупереч вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України не зобов`язав його надати докази повної оплати за Договором, колегією суддів не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з положень ст. 2, 12, 13 ЦПК України, до основних засад цивільного судочинства відноситься його змагальність та диспозитивність, які в тому числі передбачають таке: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд розглядає справи не інакше підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; за загальним правилом збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Отже, заперечуючи наявність у нього заборгованості та відповідні докази позивача, відповідач не був позбавлений права та можливості надати суду докази відсутності заборгованості, зокрема докази сплати орендної плати за червень та липень 2018 року та сплати компенсації комунальних послуг за квітень - липень 2018 року.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції колегією суддів відповідачу було запропоновано надати докази сплати вказаної вище заборгованості, зокрема платіжні доручення з відміткою банку, виписку з банківського рахунку або інші документи, якими згідно чинного законодавства може підтверджуватись факт перерахування відповідних платежів позивачу.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідач суду апеляційної інстанції такі докази не надав, та, таким чином, не спростував доводи та докази позивача, якими останній обґрунтовував наявність заборгованості у вказаному вище розмірі.

Аргументи відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів направлення йому чотирьох рахунків на оплату компенсації комунальних послуг, судом не можуть бути визнані такими, що свідчать про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про наявність вказаної заборгованості позивач повідомляв відповідача не лише шляхом направлення останньому відповідних рахунків (а.с. 27-28), а й шляхом направлення відповідної претензії (а.с. 29-34).

Крім того, про наявність вимог щодо сплати вказаної заборгованості відповідачу було достовірно відомо у зв`язку із розглядом даної справи, до матеріалів якої долучені відповідні рахунки на сплату.

Також в суді апеляційної інстанції представник відповідача надав акт приймання-передачі приміщення від 31 липня 2018 року, з якого вбачається, що позивач зазначив про наявність заборгованості по сплаті компенсації комунальних послуг по чотирьом рахункам (а.с. 209).

Враховуючи наведене, відповідачу було достовірно відомо про вимогу позивача щодо сплати ним компенсації комунальних послуг за квітень - липень 2018 року та розмір вказаних платежів.

Аргументи відповідача щодо ненадання позивачем актів приймання-передачі наданих послуг за Договором та наявності у зв`язку з цим підстав для відмови в позові, колегією суддів не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідачем не заперечувався факт користування орендованими приміщеннями протягом строку дії Договору.

Обов`язок сплати відповідачем орендної плати передбачений як умовами Договору, так і положеннями законодавства України.

Таким чином, сам по собі факт ненадання позивачем актів приймання-передачі наданих послуг за Договором, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити орендну плату та компенсацію комунальних послуг.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно умов Договору обов`язок сплати орендної плати та інших платежів за Договором, не залежить від оформлення сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо посилання в акті приймання-передачі приміщення від 31 липня 2018 року, який доданий до апеляційної скарги (а.с. 157), на заборгованість з орендної плати лише за липень 2018 року, колегія суддів погоджується з поясненнями представника відповідача стосовно того, що в акті приймання-передачі позивачем було помилково зазначено, що заборгованість є тільки за липень 2018 року, оскільки був врахований гарантійний платіж, який, як правило, передбачається умовами договору. Після перевірки договору, укладеного між сторонами, ТОВ «Титан» була направлена претензія № 13/09-18 від 13 вересня 2018 року, в якій була зазначена дійсна заборгованість по орендній платі за два місяця.

Наявність заборгованості по орендній платі в тому числі за червень 2018 року підтверджується сукупність інших досліджених судом доказів та не спростована відповідачем.

За таких обставин колегія суддів не може визнати вказану вище інформацію, зазначену в акті від 31 липня 2018 року, в якості належного, допустимого та достатнього доказу відсутності заборгованості по орендній платі за червень 2018 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки особою, яка подала апеляційні скарги, не доведено наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни судового рішення, колегія суддів, переглядаючи справу згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» Савєльєва Валерія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «20» вересня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова І.О.Бровченко І.В. Бурлака