КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня2019року місто Київ

справа № 753/4582/17

Київський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Мицик Ю.С., повний текст рішення складено 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати іпотечний договір №0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. недійсним;

зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. виключити з реєстру іпотек квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

стягнути з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на її користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що 13 квітня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0050/0407/88-121, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 80000 доларів США.

Вказувала, що на момент укладення зазначеного договору вона та позичальник перебували у шлюбі, який було розірвано у 2010 році та проживали у її матері - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що згоди на укладення кредитного договору вона не надавала.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її мати - ОСОБА_3 померла та вона подала заяву нотаріусу про вступ в спадщину, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Вказувала, що в період оформлення спадщини в квітні 2014 року, їй стало відомо, що зазначена квартира знаходиться в іпотеці.

Зазначала, що в подальшому, їй стало відомо, що 13 квітня 2007 році між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №0050/0407/88-121-Z-68, згідно якого ОСОБА_3 виступає як іпотекодавець і майновий поручитель за виконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань по вищезазначеному кредитному договорі та остання передала в іпотеку Іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Вважає, що вищезазначений іпотечний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки в момент укладання іпотечного договору ОСОБА_3 мала серйозні психічні розлади, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зазначала, що відповідно до договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором №0050/0407/88-121 від 13 квітня 2007 року укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 на забезпечення виконання якого було передано майно згідно іпотечного договору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 , відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Посилалась на те, що представниками ТОВ «ФК «Вектор Плюс» їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що останні регулярно погрожували їй виселенням та фізичною розправою, намагалися зламати замок в квартирі, в цей час в квартирі знаходилися неповнолітні діти, які були налякані, відмовлялися від їжі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13 квітня 2007 року №0050/0407/88-121-Z-68, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.

В решті вимог відмолено.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду в частині задоволення вимоги про визнання недійсним іпотечного договору скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що строк дії договору про надання правової допомоги позивачу закінчив свою дію 31 грудня 2017 року, проте, суд першої інстанції допускав у певний період розгляду справи представника позивача без повноважень та задовольняв його клопотання.

Вказував, що суд першої інстанції відмовив відповідачу у витребуванні доказу, який має суттєве значення для справи та вважає, що рішення про поділ майна між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 має значення при вирішенні спору про визнання іпотечного договору недійсним.

Зазначав, що твердження позивача, що вона не знала про іпотеку у 2007 році є такими, що не відповідають дійсності.

Посилався на те, що повторний допит свідків відбувся без присутності представника відповідача.

Вказував, що позивач також допитувалась у якості свідка та з огляду на те, що остання приховала дату обізнаності про кредит та іпотеку, вважає, що вона є найбільш заінтересованою та надала найбільш однобічні покази, а тому відповідач вважав, що покази позивача є сумнівними.

Зазначав, що висновок експертизи ґрунтувався на показах ОСОБА_1 , а тому сам по собі висновок є сумнівним.

Посилався на те, що якщо б на той час хвороба іпотекодавця дійсно була б такого рівня, який не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій або остання не могла керувати ними, то нотаріус та працівники банку не допустили б укладення оскаржуваного договору.

Від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому остання проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та її представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., ОСОБА_2 , ПАТ «Сведбанк» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року в частині зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на момент підписання договору іпотеки №0050/0407/88-121-2-68 від 13 квітня 2007 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду, депресивно-параноїдний синдром (F22.8) та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0050/0407/88-121, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 80000 доларів США, на строк з 13 квітня 2007 року по 13 квітня 2017року на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання уповному обсязі у строки, передбачені цим договором.Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання.

В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язаньза кредитним договором, 13квітня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №0050/0407/88-121-Z-68, згідно якого остання виступилаяк іпотекодавець та майновий поручитель за виконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору.

Пунктом 2 іпотечного договору визначено, що на забезпечення основного зобов`язання, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серія КВ №66 від 15 жовтня 1996 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 31 жовтня 1996 року в реєстровій книзі за реєстрованим №39897.

З відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОМЕГА БАНК» №72 від 21 лютого 2017 року вбачається, що відповідно до договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», право вимоги за кредитним договором №0050/0407/88-121 від 13 квітня 2007 року укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 на забезпечення виконання якого було передано майно згідно іпотечного договору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 , відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка - позивач ОСОБА_1 , яка 26 вересня 2014 року подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Позивач пояснювала, що в період оформлення спадщини в квітні 2014 року, їй стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться в іпотеці.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що іпотечний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки в момент укладання іпотечного договору ОСОБА_3 мала серйозні психічні розлади, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З листа Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 09 лютого 2017 року №061/203/06-264 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилася під консультативним наглядом лікаря-психіатра з серпня 2010 року по травень 2014 року з діагнозом «Рекурентний депресивний розлад».

В КМПНЛ №2 лікувалася з діагнозом «Рекурентний депресивний розлад» з 27 вересня 2010 року по 23 листопада 2010 року та з 12 листопада 2013 року по 24 березня 2014 року.

Згідно довідки Київського міського психоневрологічного диспансера №1 від 07 лютого 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилася під наглядом у психіатра в Київському міському психоневрологічному диспансері № 1 з 14 лютого 2005 року по 11 листопада 2013 року з приводу психічного захворювання з вираженою депресивно-бредовою симптоматикою.

З метою з`ясування питань, чи страждала ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом на момент укладення іпотечногодоговору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007 року та чи могла остання розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення оскаржуваного договору, позивачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №449 від 09 липня 2018 року ОСОБА_3 на момент укладання іпотечного договору м№0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду, депресивно-параноїдний синдром (F22.8).

ОСОБА_3 на момент укладання іпотечного договору №0050/0407/88-121-Z-68 від 13 квітня 2007 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

За приписами ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.1, 2, 3 ст.203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду Українивід 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1531цс16та постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 61-5896св18.

Відповідно до статті 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У частині першій статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази та висновок судово-психіатричної експертизи, дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки на момент підписання оспорюваного іпотечного договору ОСОБА_3 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду, депресивно-параноїдний синдром (F 22.8) та за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що згідно з ч.1 ст.225 ЦК України є підставою для визнання цього правочину недійсними.

Доводи апелянта про те, що висновок експертизи ґрунтувався на показах ОСОБА_1 , а тому сам по собі він є сумнівним колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з ст.1 Закону України №4038-XII від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

З висновку судово-психіатричного експерта №449 від 09 липня 2018 року вбачається, що він є розгорнутий, достатньо мотивований та обґрунтований, при його складанні були досліджені всі наявні в розпорядженні експертів матеріали, необхідні для проведення експертизи, а саме: матеріали цивільної справи №753/4582/17, медичні карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 з Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 та з диспансерного відділення №1 Київської міської психоневрологічної лікарні №2, медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 №1611-2010 та 1933-2013 з Київської міської психоневрологічної лікарні №2, суперечностей в самому висновку не встановлено, він не суперечить наявним матеріалам справи на час проведення експертизи і не викликає сумнівів у колегії суддів в його правильності та об`єктивності.

У висновку зазначені серед інших і покази свідка ОСОБА_1 , однак складаючи висновок експерти брали до уваги всі наявні матеріали, а не лише покази ОСОБА_1

Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не довів, що висновок є сумнівним, доказів на його спростуванняостанній не надав.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

А відтак, посилання апеляційної скарги на те, що якщо б на час укладення оскаржуваного договору хвороба іпотекодавця дійсно була б такого рівня, який не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій або остання не могла керувати ними, то нотаріус та працівники банку не допустили б укладення оскаржуваного договору колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки нотаріус та працівники банку не є спеціалістами в галузі медицини та останні не м огли визначити психічний стан іпотекодавця ОСОБА_3 в момент підписання оспорюваного договору іпотеки від 13квітня 2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач допитувалася в якості свідка та надала найбільш однобічні покази, а тому вважають, що її покази є сумнівними, колегія суддів відхиляє, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у витребуванні доказу, а саме рішення апеляційного суду у справі №754/13750/13-ц про поділ майна між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 та вважає, що даний доказ має значення при вирішенні спору про визнання іпотечного договору недійсним колегія суддів відхиляє, оскільки рішення про поділ майна подружжя не впливає на вирішення справи про визнання іпотечного договору недійсним на підставі ч.1 ст.225 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що твердження позивача, що вона не знала про іпотеку у 2007 році є такими, що не відповідають дійсності колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не мають значення для вирішення справи, так як відповідачем ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заява про застосування строків позовної давності до даних правовідносин не подавалася, а відтак вказані доводи не мають правового значення для вирішення справи , оскільки у позивача право на оскарження вказаного договору виникло з часу прийняття нею спадщини.

Щодо посилання апелянта на те, що строк дії договору про надання правової допомоги позивачу закінчив свою дію 31 грудня 2017 року, проте, суд першої інстанції допускав у певний період розгляду справи представника позивача без повноважень та задовольняв його клопотання колегія суддів вважає зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2017 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №48-к/18, згідно п. 5.1 якого визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30 грудня 2017 року.

Разом з тим, з 31 грудня 2017 року по 27 листопада 2018 року у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували повноваження ОСОБА_5 представляти інтереси ОСОБА_1

Однак, як вбачається з протоколів судових засідань, на всіх засіданнях, де заявлялися клопотання адвокатом ОСОБА_5 була присутня і сама позивач ОСОБА_1 , яка клопотання, заявлені адвокатом ОСОБА_5 підтримувала.

В подальшому ОСОБА_5 було надано ордер на представлення інтересів позивача.

А відтак, вказані доводи не є підставою для зміни або скасування правильного по суті судового рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 28000 грн., які складаються з:

написання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 20000 грн.;

ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн.;

участь в судових засіданнях - 2500 грн. /одне засідання (орієнтовно 3 засідання - 7500 грн.).

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2019 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №74/в-18, згідно умов клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів клієнта, зокрема судах України.

Пунктом 3.1 вказаного договору визначено, що за надання правової допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар, згідно ставок, визначених в прайсі, зазначеного в додатковій угоді №1 до договору, яка є невід`ємною частиною Договору. Факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар в повному обсязі протягом трьох днів із моменту ухвалення остаточного рішення по справі. Гонорар сплачується готівкою, або перераховується у безготівковому порядку на рахунок адвоката.

12 серпня 2019 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору 75-д/19 від 12 серпня 2019 року про надання правової допомоги, згідно п.1 якої клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси останнього в органах державної влади, Київському апеляційному суді, з питань визнання договору іпотеки № 0050/0407/88-121-Z-68 недійсним.

Згідно п.2 вказаної угоди за надання правової допомоги відповідно до даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар, згідно ставок, визначених в нижчезазначеному прайсі:

написання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 20000 грн.;

ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн.;

участь в судових засіданнях - 2500 грн. /одне засідання.

Однак, матеріалами справи не містять доказів того, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ознайомлювалася з матеріалами справи у суді апеляційної інстанції.

Також, в матеріалах справи відсутній акт наданих послуг, який би підтверджував обсяг наданих послуг і виконаних робіт адвокатом, відсутні докази сплати позивачем наданих їй послуг та в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача не зазначала про те, що докази сплати гонорару будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Крім того, як вбачається з додаткової угоди №1 від 12 серпня 2019 року, вона укладена до договору 75-д/19 від 12 серпня 2019 року про надання правової допомоги, однак вказаний договір відсутній у матеріалах справи.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для відшкодування витрат за надання правової допомоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді: