Справа № 212/5615/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Чорного І.Я.

за участі секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, у порядку загального провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою судді від 03 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання ухвали судді від 03 серпня 2018 року про усунення недоліків, позивачка 23 листопада 2018 року надала суду заяву.

27 листопада 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання на 17 січня 2019 року.

15 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 червня 2019 року.

В своєму позові позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, суду зазначила, що 21 серпня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" (КРЕДИТКАФЕ) було укладено договір позики № 75/6151145. Відповідно до умов договору позикодавець ТОВ «Партнер Фінанси» надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000 гривень 00 копійок. А ОСОБА_1 у встановленому договором порядку та строк зобов`язалась повернути суму позики Позикодавцю ТОВ «Партнер Фінанси» та сплатити грошові кошти в розмірі 840 гривень 00 копійок за користування грошовими коштами.

Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного договору порушені її права як споживача, в зв`язку з тим, що перед укладенням договору відповідач був зобов`язаний повідомити у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та надати їй інформацію відповідно до ч.2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначена інформація повинна була забезпечити правильне розуміння нею суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Відповідно до п.4.11 договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року вона начебто підтверджує, що отримала в письмовій формі від позикодавця до укладення договору вищезазначену інформацію, проте фактично відповідачем не ознайомлено її із цими нормами закону, та умовами договору, в зв`язку із тим, що текст договору виконаний дрібним шрифтом, вона фізично сама не могла ознайомитись із цими умовами, тому їй не були відомі істотні умови, договору до моменту його укладення. Таким чином вона вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримався та грубо порушив вимоги законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України при укладенні між нею і відповідачем договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року, вони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, в зв`язку із тим, що в порушення вищезазначених норм закону відповідачем їй не були роз`яснені ці істотні умови, а самій їй не дали змоги з ними ознайомитись через брак часу, та дрібний шрифт в тексті договору, вона вважає, що зазначений правочин є недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, в зв`язку з недодержанням в момент його вчинення вимог, зокрема відсутня згода за всіма істотними умовами договору.

Також позивач вважає умови договору не справедливими на підставі ч.5 п.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», в зв`язку із тим, що нею від відповідача отримано вимогу про повернення грошових коштів, відповідно до якої а також умов договору вона повинна повернути відповідачу грошові кошти позику в розмірі 3000 гривень 00 копійок, та 840 гривень 00 копійок за користування позикою. Окрім того відповідно до п.5.2. договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року сплатити пеню з розрахунку 2% за кожний день прострочення платежу яка становить 1075 гривень 20 копійок, таким чином в зазначеному спірному договорі встановлено вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Тому є всі підстави для визнання такого пункту не дійсним. Також вищезазначений договір не містить строку договору та порядку його припинення, а також умов про відповідальність відповідача.

Окрім цього, п. 6.4. договору зазначено, що позичальник надає свою однозначну, безумовну та безвідкличну згоду на обробку будь-яких його персональних даних, включаючи, але не обмежуючись, збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про позичальника, без будь-яких обмежень та з будь-якою метою. Проте відповідачем її не було повідомлено про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу зазначеної умови договору вбачається, що надана нею згода на обробку її персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Таким чином вона вважає, що даний пункт договору є незаконним та суперечить абз.5, 11 п.2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку своїх персональних даних, так як у п. 4.11. та п. 6.4. договору встановлено безвідкличність згоди на таку обробку, є порушенням закону та підставою для визнання їх не дійсними.

Таким чином допущений при укладенні договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року, між нею та відповідачем, ряд порушень з боку відповідача норм встановлених Конституцією України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», є підставами для визнання зазначеного договору недійсним в цілому.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, заздалегідь надавши суду клопотання про розгляд справи у її відсутність у якому підтримала свої вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи він був судом сповіщений належним, чином, про причину своєї неявки в судове засідання він суд не повідомив. Також представник відповідача не скористався своїм правом надати відвиз на позов.

В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" (КРЕДИТКАФЕ) було укладено договір позики № 75/6151145. Відповідно до умов якого позикодавець ТОВ «Партнер Фінанси» надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000 гривень 00 копійок, а ОСОБА_1 у встановленому договором порядку, та строк зобов`язалась повернути суму позики Позикодавцю ТОВ «Партнер Фінанси» та сплатити грошові кошти в розмірі 840 гривень 00 копійок за користування грошовими коштами, та суму штрафних санкцій у виді пені в разі прострочення виконання умов договору, в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

Вивчивши матеріали справи та додані до справи письмові докази суд вважає недоведеною вимогу позивачки про визнання недійсним договору з наступних підстав:

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що при укладанні кредитного договору відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» в частині ненадання банком позивачці, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, про можливі ризики, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладення кредитного договору. У своїй заяві позивачка також наголошує на тому, що умови укладеного кредитного договору є несправедливими в зв`язку з істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. До того ж позивачка стверджує, що при укладанні кредитного договору не було додержано передбачених законодавством істотних умов.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, зміст пунктів договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року з 1.1 до пункту 8.7, свідчить, що позивачку було проінформовано про всі істотні умови кредитного договору, спосіб та терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позичальника в договорі позики.

Власні дії позивачки, що виразилися у підписанні вищезазначеного договору таким чином засвідченні щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являються підтвердженням ознайомлення позивача із змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При укладенні договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року позивачці ОСОБА_1 були відомі усі умови зазначеного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили ОСОБА_1 прийняти ці умови на вкрай невигідних для неї умовах.

Згідно до п.4.1 - п.4-16 договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладення договору, та має здатність виконувати його умови, він не обмежений у дієздатності, при укладенні та виконанні договору не вимагається згоди будь-якої третьої особи, договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника, на день підписання договору відсутні будь-які перешкоди для його підписання та виконання, та будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних, контролюючих органів, ідо можуть істотно та/або негативно вплинути на фінансовий стан та платоспроможність позичальника;, надані позичальником позикодавцю документи для розгляду позикодавцем питання про укладення цього договору та будь-які інші документи, пов`язані з виконанням договору, не містять будь-яких неточних або недостовірних відомостей, складені та/або отримані у порядку, передбаченому чинним законодавством України, він використовуватиме позику виключно для цілей, що не суперечать чинному законодавству України, позичальник визнає, що позикодавець уклав договір, ґрунтуючись на заявах позичальника, та вони мають істотне значення для позикодавця, позичальник підтверджує, що отримав в письмовій формі від позикодавця до укладення договору інформацію вказану в ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, дає згоду на безстрокову обробку своїх персональних даних без жодних обмежень з метою виконання товариством статутних завдань та вимог законодавства України, позичальник зобов`язується забезпечити повне та своєчасне повернення позики та сплату плати за договором, письмово повідомляти позикодавця про зміну своєї адреси проживання та будь-яких з реквізитів, зазначених у розділі 9 цього Договору не пізніше 7 (семи) календарних днів з дня настання таких змін, письмово повідомляти позикодавця про виникнення будь-яких обставин, що можуть вплинути на виконання позичальником зобов`язань за договором, не пізніше 2 (двох) календарних днів з дня настання таких обставин, належним чином виконувати усі інші свої обов`язки, передбачені Договором та чинним законодавством України, а також вимоги позикодавця щодо реалізації останнім своїх прав.

Враховуючи викладене, та вивчивши надані докази суд прийшов до висновку що позивачкою не доведені належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається у своєму позові, зазначені нею обставини не відповідають дійсності та безпосередньо спростовуються наданими документами у вигляді копії договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року, та вимоги про повернення позики № 75/6151145 від 03 вересня 2014 року.

Таким чином є недоведеним твердження позивачки про те, що умови укладеного між нею та відповідачем договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року є несправедливими, із наданого договору зокрема з вищезазначених пунктів вбачається що позивачка була вільною при укладанні кредитного договору, останню ніхто не примушував брати позику саме за визначеними умовами, позивачка сама особисто обрала ті умови позики, які вона вважала вигіднішими для себе, також позивачка відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, мала право відмовитись від укладення договору позики, до передання їй відповідачем грошових коштів, однак вона цим правом не скористалась, та на виконання умов договору отримала предмет договору позики визначений в договорі, а саме грошові кошти в сумі 3000 гривень 00 копійок на строк та на умовах відповідно до умов договору, прийняла та користувалась, що нею не заперечувалось у позові, отже таким чином оцінила всі фінансові ризики, на виконання умов ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та ч.2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При підписанні договору позики всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається невідповідності його вимогам законодавства.

Позивачка посилається на ст. 229 ЦК України, де вказано якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним та на ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом не дійсним.

Однак згідно до ст. 229 ЦК України в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції встановлено; правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки а саме: Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно до ст. 230 ЦК України встановлено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману а саме;

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Із договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, а саме зі змісту розділу 4 «Заяви та обов`язки позичальника» договору вбачається, що позивачці роз`яснено та вона ознайомилась та погодилась з умовами вищезазначеного договору.

Тому суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики № 75/6151145 від 21 серпня 2014 року з зазначених позивачкою підстав, а саме вчинення правочину помилившись щодо обставин, які мають істотне значення, та того що її відповідачем навмисно було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде виготовлено 20 вересня 2019 року.

Суддя: І. Я. Чорний