Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 153/1334/16-ц

провадження № 61-16362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області у складі судді Дзерина М. М. від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Кучевського П. В., Рибчинського В. П., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 04 травня 2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказує, що ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором або в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором не виконувала. Станом на 12 жовтня 2016 року виникла прострочена заборгованість у сумі 14 594, 54 грн, яка складалася з: 6 960,16 грн - тіло кредиту, 1 748,81 грн - відсотки за користуванням кредитом, 3 864,40 грн - пеня за прострочення зобов`язання, 850, 00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 671,17 грн - штраф (процентна складова). Оскільки добровільно виконати зобов`язання відповідач не бажає, Банк просив стягнути з ОСОБА_4 борг у сумі 14 594,54 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання кредиту за договором від 04 травня 2011 року б/н ОСОБА_4 в сумі 8 000,00 грн. Вказував, що у наданій Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначено, що відповідачу видано зарплатну, а не кредитну картку. Однак у графі «бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» відсутні жодні відомості про суму кредиту, як на це вказує позивач. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить відомостей, з яких можливо прослідкувати видачу кредиту у сумі 8 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач отримала кредитну картку, подавала заву про надання їй кредитного ліміту чи взяла на себе будь-які кредитні зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди не надали оцінку письмовим доказам, що надані позивачем, а саме: виписці по картці/рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 / ОСОБА_4 , Анкеті-заяві від 10 жовтня 2011 року, довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, які підписані відповідачем, а також фотокартці відповідача з карткою «кредит» «Універсальна», що призвело до ухвалення упередженого та неправосудного рішення. Вказує, що момент укладення кредитного договору законодавець пов`язує з моментом досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а не з моменту передачі грошей. Вказує, що предметом цього позову є стягнення заборгованості за банківським рахунком, відкритим за кредитно-депозитною схемою без додаткової ідентифікації особи як такої, що вже має відкритий рахунок у банку для отримання цільової виплати, і такі правовідносини урегульовані статтями 634,1069 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Доводи особи, яка подала відзив

У червні 2017 року відповідач направила заперечення (відзив), в яких вказувала, що оскаржувані судові рішення ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 травня 2011 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір №б/н, згідно якого ОСОБА_4 видано зарплатну картку.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду від 10 жовтня 2010 року встановлено, що вона підписана ОСОБА_4

ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4

Із розрахунку заборгованості за договором від 04 травня 2011 року № б/н станом на 12 жовтня 2016 року встановлено, що відповідачу нараховано прострочену заборгованість на загальну суму 14 594, 54 грн, яка складається з: 6 960,16 грн - тіло кредиту, 1 748,81 грн -відсотки за користуванням кредитом, 3 864,40 грн -пеня за прострочення зобов`язання, 850, 00 грн -пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина; 671,17 грн. - процентна складова.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_4 отримала кредитну картку, подавала заяву про надання їй кредитного ліміту чи взяла на себе будь-які кредитні зобов`язання.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, заявник вказував на те, що предметом позову до ОСОБА_4 є стягнення заборгованості за банківським рахунком, відкритим за кредитно-депозитною схемою без додаткової ідентифікації особи як такої, що вже має відкритий рахунок у банку для отримання цільових виплат ( заробітної плати). На обґрунтування вказаного, позивач надав до суду першої інстанції Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04 травня 2011 року № б/н, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду від 10 жовтня 2010 року, а до суду апеляційної інстанції виписку з особового рахунку клієнта та довідку про зміну умов кредитування. Апеляційний суд, відхиливши клопотання про прийняття доказів, зазначив, що вони подані до суду апеляційної інстанції з порушенням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки дані документи, як докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися та їх неподання не зумовлено поважними причинами.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, із врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично не вирішено, є передчасним.

Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційний скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, уточнити підстави позовних вимог.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець