Постанова

Іменем України

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/19291/14-ц

провадження № 61-16529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Дарницьке районне відділення Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Дарницьке районне відділення Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що на квартиру відповідача, де останній зареєстрований та проживає із малолітнім сином звернуто стягнення внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Проте, відповідач не звільняє квартиру та не знімається із реєстраційного обліку, чим порушує права позивача та перешкоджає останньому задовольнити свої вимоги кредитора.

Таким чином, банк просив позов задовольнити та виселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Платинум Банк» задоволено частково; рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача та кредитні кошти, тому виселення відповідача можливе лише після надання банком йому та членам його родини іншого житла.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ПАТ «Платинум банк» посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У червні 2017 року до ВССУ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні касаційної скарги банку, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено відповідно до норм законодавства.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 квітня 2018 року справу № 753/19291/14-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 20 квітня 2007 між закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний Банк» (далі - ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк») правонаступником якого є ПАТ «Платінум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1.07041193, за умовами якого, позичальник отримав кошти у розмірі 102 000,00 доларів США, строком користування 180 місяців із сплатою 12 % річних, а відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору у повному обсязі.

Згідно з пунктом 1.2. договору про іпотечний кредит, кредит надається позичальнику для придбання у власність житлової нерухомості: квартири АДРЕСА_1 , що складається з однієї жилої кімнати, має загальну площу 46,10 кв. м та жилу площу 17,40 кв. м., право власності на яку позичальник набуває на підставі договору купівлі-продажу, що укладений між позичальником та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О. Ю. 20 квітня 2007 року, внесений у реєстр за № 1420 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 квітня 2007 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 1.07041193, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 46,10 кв. м, житлова площа 17,40 кв. м.

Вказана квартира придбана відповідачем 20 квітня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу за ціною 136 000,00 доларів США.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, 11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергєєвим О. О. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом вчинення виконавчого напису. ПАТ «Платинум Банк» направлено відповідачу вимогу від 30 січня 2013 року про добровільне звільнення квартири в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги, однак остання залишилась без виконання.

Установлено, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири відповідач сплачував, як кошти отримані у кредит, так і кошти, які належали його родині (136 000 - 102 000 = 34 000), що складають ј вартості усієї квартири. Факт купівлі вказаної квартири, в тому числі за особисті кошти, не спростовував в суді і представник позивача. Матеріали справи свідчать про наявність у відповідача, на час укладення зазначеного договору, вказаних коштів. Отже, предмет іпотечного договору - спірна квартира придбана ОСОБА_1 частково за кредитні кошти, а частково на кошти родини відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

За змістом статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, особам яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV,так і норма статті 109 ЖК УРСР.

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц .

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IVта статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 20 квітня 2007 рокуостаннім придбано спірну квартиру за 136 000,00 доларі США, в той час коли кредит, наданий для придбання вказаної квартири становив 102 000,00 доларів США.

Таким чином, вважати вказану спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення не можна, відповідно і виселенню з даної квартири без надання їм іншого жилого приміщення відповідачі не підлягають.

У касаційній скарзі банк посилається на те, що суд не врахував, що без кредитних коштів спірну квартиру відповідач не придбав би, а отже до спірних правовідноситн не підлягає застосуванню частина третя статті 109 ЖК України. Крім того, умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для придбання квартири, тому вказана квартира придбана саме за кредитні кошти і, як наслідок, відповідачі підлягають виселенню.

Слід зазначити, що апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову, оскільки установлено, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири відповідач сплачував, як кошти отримані у кредит, так і кошти, які належали його родині (що складають ј вартості усієї квартири), тому квартира придбана ОСОБА_1 частково за кредитні кошти, а частково на кошти родини відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов