Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 335/11897/15-ц

провадження № 61-10565св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Апаллонової Ю. В., від 04 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Осоцького І. І., Дзярука М. П., від 02 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно як на частку у спільній сумісній власності.

Позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що вона із червня 2009 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Із червня 2009 року по серпень 2010 року вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , а після придбання власної квартири, з серпня 2010 року до моменту смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 позивач продовжує проживати й на теперішній час. Їх проживання з ОСОБА_7 було пов`язано спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, вони мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, разом відпочивали.

За життя ОСОБА_7 працював старшим помічником капітана, тому за родом своєї діяльності по чотири-п`ять місяців був відсутній в місці постійного проживання. В цей час вона продовжувала мешкати у вказаній квартирі та зробила там ремонт.

Зазначала, що за час спільного проживання з ОСОБА_7 ними набуто майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 вартістю 185 415 грн, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2010 року, та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 336 600 грн, придбаний

20 листопада 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і нею було повністю оплачено його поховання та пов`язані із цим заходи.

Вказувала, що відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4

(доньки ОСОБА_7 ), ОСОБА_5 (його мати) є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 .

У зв`язку з викладеним просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року до часу смерті ОСОБА_7

(ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- визнати квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , майном, що належить

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності;

- визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та 1/2 частку автомобіля

КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а за ОСОБА_7 визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та 1/2 частку автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року до часу смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Поділено квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний

номер НОМЕР_1 , як об`єкти права спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та визначено, що за життя частка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 дорівнювала 1/2 частці.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний

номер НОМЕР_1 , та визначено, що за життя частка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на автомобіль

КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорівнювала 1/2 частці.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт її проживання з ОСОБА_7 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з червня 2009 року до часу смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому майно (квартира та автомобіль), що було придбано під час проживання їх однією сім`єю, відповідно до частини першої статті 74 Сімейного кодексу України (далі -

СК України) є майном, що набуте на праві спільної сумісної власності подружжя, і кожен із подружжя має право на 1/2 частку у цьому майні, та їх частки є рівними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині: визнання квартири

АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D

LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; поділу квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний

номер НОМЕР_1 , як об`єктів права спільної сумісної власності; визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та визначення, що за життя частка ОСОБА_7 у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 дорівнювала 1/2 частці, визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частку автомобіля

КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та визначення, що за життя частка ОСОБА_7 у праві власності на автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорівнювала 1/2 частці, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В порядку повороту виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року у цій справі скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 14181226 від 11 квітня

2016 року, здійснений державним реєстратором - приватним нотаріусом Алейніковою Н. О., Запорізький міський нотаріальний округ, Запорізька область) ОСОБА_6 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01).

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання квартири та автомобіля об`єктами спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_7 , поділу та визнання права на 1/2 частку цього майна скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02 травня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19 червня 2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду від 02 травня 2019 року мотивована тим, що відповідачем не спростовано факту проживання ОСОБА_7 та

ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та презумпції спільної власності подружжя, а отже квартира

АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є майном, що набуте на праві спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і кожен із подружжя має право на 1/2 частку у цьому майні, та їх частки є рівними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 04 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області, від 02 травня 2019 року скасувати, ухваливши при цьому нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_5 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 04 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 02 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 335/11897/15-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що касаційний суд своєю постановою від 16 січня 2019 року, скасовуючи рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в частині визнання права спільної сумісної власності на спірне майно, зазначив тільки те, що в рішенні суду неправильно зроблено висновок щодо покладення на позивача доводити презумпцію спільної сумісної власності, цей обов`язок покладається на іншу сторону, яка заперечує цей факт. Вважала, що судом касаційної інстанції рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року не визнано законним, а лише надано їй можливість спростувати презумпцію набуття спірного майна у сумісну власність позивача та

ОСОБА_7

25 квітня 2019 року її представником - адвокатом Тітовим В. А. через канцелярію суду було подано письмове обґрунтування за апеляційною скаргою щодо спростування презумпції спільної власності на спірне майно, однак в порушення статті 382 ЦПК України постанова апеляційного суду не містить будь-яких посилань на вказані докази.

Стверджує, що квартира АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7 D LX2 WD5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 є особистою власністю померлого ОСОБА_7 . Під час спільного проживання останнього з ОСОБА_6 працював та мав дохід тільки ОСОБА_7 , який за своє життя не довіряв

ОСОБА_6 користуватись своїми грошовими коштами.

ОСОБА_7 в присутності нотаріуса 03 серпня 2010 року, укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири, підтвердив факт не перебування у шлюбі, придбання квартири за власні кошти та відсутність порушень прав інших осіб.

Вважала, що надані ОСОБА_6 докази свідчать про сумісний відпочинок двох осіб та не свідчать про фактичні шлюбні відносини між ними чи факт ведення спільного господарства.

Апеляційним судом під час розгляду справи проігноровано інститут приватної власності подружжя під час шлюбу, передбачений статтею 57 СК України, її доводи щодо джерела походження коштів за якими було придбано спірне майно та яке підтверджене зібраними по справі доказами та не враховано висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07 вересня 2016 року (справа № 6-801цс16), від 12 жовтня 2016 року

(справа № 6-846цс16) та від 07 грудня 2016 року (справа № 6-1568цс16), які є обов`язковими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Апеляційним судом не враховано, що на час прийняття оскаржуваної постанови змінився правовий статус спірного майна, яке належало

ОСОБА_7 , а на теперішній час належить його спадкоємцям за законом, на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року (справа № 337/350/17).

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив

ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_5 , в якому вона, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що доводи касаційної скарги ОСОБА_5 аналогічні її доводам викладеним в запереченні на позовну заяву і апеляційній скарзі та були предметом дослідження судами усіх інстанцій.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7

Із червня 2009 року ОСОБА_6 проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а саме з червня

2009 року по серпень 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 , а після придбання спірної квартири, із серпня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з 29 серпня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно з ним були зареєстровані: ОСОБА_5 - мати та ОСОБА_9 - брат.

ОСОБА_6 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 з 13 травня 2004 року.

Із копії довідки Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 962/1 від 05 листопада 2015 року судами встановлено, що за адресою:

АДРЕСА_2 відсутні зареєстровані особи.

Із копії акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об`єктами їх права власності, від 05 листопада 2015 року, який складений працівниками Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради, судами також встановлено, що з серпня 2010 року за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживали разом ОСОБА_7 з ОСОБА_6

В квартирі ніхто не зареєстрований. ОСОБА_7 не мешкає в квартирі у зв`язку зі смертю, а ОСОБА_6 мешкає до теперішнього часу.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 24 лютого 2006 року Запорізьким міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 108, було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя

від 15 липня 2008 року, яке набрало законної сили 29 липня 2008 року.

ОСОБА_7 та ОСОБА_3 мають малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 17 жовтня 2001 року зроблено запис № 39.

ОСОБА_7 під час проживання з ОСОБА_11 без реєстрації шлюбу придбав у власність рухоме та нерухоме майно, яке є спірним, а саме:

- квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 185 415 грн, на підставі договору купівлі-продажу

від 03 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я. С., зареєстрованого в реєстрі за № 957;

- автомобіль КІА Sportage 1.7D LX 2 WD 5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, який придбаний 20 листопада 2014 року, вартістю 336 600 грн, що вбачається з акту передачі-прийняття автомобіля від 20 листопада 2014 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Із листа № 1/83 від 30 серпня 2016 року виконавчого директора товариства з обмеженою відповідальністю «Марлоу Навігейшн Україна», яке здійснює посередницькі послуги по працевлаштуванням моряків, судами встановлено, що ОСОБА_7 у період з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 був працевлаштований на посаду старшого помічника капітана на судна іноземних судновласників:

- з 23 листопада 2010 року до 18 квітня 2011 року на т/х SUN EXPRESS;

- з 08 грудня 2011 року до 10 грудня 20011 року на т/х PICTOR J;

- з 16 квітня 2012 року до 23 серпня 2012 року на т/х SUN EXPRESS;

- з 11 грудня 2012 року до 17 квітня 2013 року на т/х SUN EXPRESS;

- з 16 вересня 2013 року до 09 січня 2014 року на т/х SUN EXPRESS;

- з 01 червня 2014 року до 23 жовтня 2014 року на т/х SUN EXPRESS;

- з 24 лютого 2015 року до 12 червня 2015 року на т/х SUN EXPRESS.

Базова ставка старшого помічника капітана на суднах іноземних судновласників Компанії «Марлоу Навігейшн» (Кипр) складала: в 2010 році - 3 250 доларів США на місяць, з липня 2011 року - 3 450 доларів США на місяць, з 01 січня 2015 року - 3 680 доларів США на місяць.

Згідно копії довідки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року № 075-12/2007, на рахунок № НОМЕР_3 (код валюти 840 - долари США), який був відкритий

ОСОБА_7 28 жовтня 2003 року та закритий 02 липня 2015 року, у період з 01 квітня 2009 року до 30 жовтня 2014 року було перераховано: 01 квітня 2009 року - 23 000 доларів США; 11 травня 2010 року - 3 000 доларів США;

16 червня 2010 року - 11 000 доларів США, 17 червня 2010 року -

12 307, 65 доларів США; 28 грудня 2010 року - 5 064, 50 доларів США; 28 січня 2011 року - 5 064, 50 доларів США; 25 лютого 2011 року - 5 064, 50 доларів США, 30 березня 2011 року - 5 064, 50 доларів США; 20 квітня 2011 року - 6 305, 15 доларів США, 30 травня 2012 року - 5 000 доларів США, 02 липня 2012 року - 5 000 доларів США; 27 липня 2012 року - 5 000 доларів США,

28 серпня 2012 року - 10 274, 24 доларів США; 27 грудня 2012 року -

1 500 доларів США, 01 лютого 2013 року - 5 000 доларів США; 28 лютого 2013 року - 5 000 доларів США; 27 березня 2013 року - 5 000 доларів США;

19 квітня 2013 року - 9 449, 42 доларів США, 29 жовтня 2013 року -

4 000 доларів США; 27 листопада 2013 року - 4 000 доларів США; 23 грудня 2013 року - 4 000 доларів США, 11 січня 2014 року - 11 359, 70 доларів США; 30 липня 2014 року - 4 100 доларів США; 28 серпня 2014 року - 4 100 доларів США, 29 вересня 2014 року - 4 100 доларів США, 30 жовтня 2014 року - 10 635, 71 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року, яким залишено без змін рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року, в частині встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року не скасоване.

А отже, факт спільного проживання ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вже встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили та не є предметом цього касаційного провадження.

Щодо вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та його поділу суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

(стаття 70 СК України ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України

від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду

від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_3 та автомобіль КІА Sportage 1.7D LX 2 WD 5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, є об`єктами спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підлягають поділу у рівних частках між подружжям, оскільки придбані під час їх проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, а відповідачами не спростовано презумпції спільності майна подружжя.

Обставини, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя, у цій справі судом не встановлено.

Нале жних та допустимих доказів придбання квартири АДРЕСА_3 та автомобіля КІА Sportage 1.7D LX 2

WD 5dr 6M/T, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску,

ОСОБА_7 за кошти, які в розумінні Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю ОСОБА_7 суду не надано.

При цьому необхідно врахувати, що відповідно до частини другої статті 61

СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності.

Визнання судом та затвердження ухвалою Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року (справа № 337/350/17,

провадження № 2/337/465/17) мирової угоди, укладеної між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та представником малолітньої ОСОБА_4 , в інтересах якої діяла її мати ОСОБА_3 , за якою відповідачі по справі згідно

статті 1267 ЦК України, вирішили змінити розмір часток у спадщині після смерті ОСОБА_7 , не може бути підставою для позбавлення

ОСОБА_6 належної їй частки у спільному майні подружжя.

Колегія суддів враховує, що укладаючи у справі № 337/350/17 мирову угоду, предметом якої фактично був поділ у тому числі спірної квартири та автомобіля ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , стверджували, що її умови відповідають діючому законодавству України та не порушують права і інтереси третіх осіб, при цьому не повідомили суд про наявність спору із ОСОБА_6 щодо належності їй частки у спірному майні.

Доводи касаційної скарги, є аналогічними доводам викладеним відповідачем в запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права та висновки судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 02 травня 2019 року - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта