Єдиний унікальний номер 234/4004/17 Номер провадження 22-ц/804/396/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/4004/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Альошина» про визнання договору оренди землі недійсним, з апеляційною скаргою відповідача Приватного підприємства «Альошина» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року (суддя першої інстанції Карпенко О.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Альошина» (далі - ПП «Альошина») про визнання договору оренди недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 квітня 2011 року між нею та відповідачем ПП «Альошина» укладений договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 передає ПП «Альошина» у платне строкове користування земельну ділянку загальною площею 3,18 га, яка знаходиться в межах Краматорської міської ради. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему в м. Краматорську Донецької області, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 27 серпня 2012 року за № 00601. Посилаючись на те, що цим договором не визначено порядку внесення орендної плати, відповідальності за її несплату та умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотними умовами договору оренди землі, просила договір оренди від 02 квітня 2011 року визнати недійсним та зобов'язати ПП «Альошина» повернути їй земельну ділянку площею 3.18 га, розташовану на території Краматорської міської ради, що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 12 грудня 2005 року.

24 липня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Альошина» про визнання договору оренди землі недійсним. Визнано договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 02 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Альошина», недійсним. Зобов'язано ПП «Альошина» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3.18 га, розташовану на території Краматорської міської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 12 грудня 2005 року. Стягнуто з ПП «Альошина» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 грн. (а.с. 62 - 63).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що договором оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 02 квітня 2011 року не визначено порядок внесення орендної плати, відповідальність за її несплату та умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотними умовами договору оренди землі, і такий договір підлягає визнанню його недійсним.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ПП «Альошина», від імені якого діє адвокат Гур`єв В.М., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, позивач пропустила строк для звернення до суду з вимогами про визнання договору оренди землі недійсним, який складає три роки. Жодних поважних причини на його поновлення не навела. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд строк звернення до суду з даним позовом позивачу не поновив. Крім того, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний договір оренди не містить порядку внесення орендної плати, та відповідальності за її несплату, та умов збереження стану об'єкта, однак всі ці пункти містяться у пп. 9-17 договору.

Наголошує, що оскільки договір підписаний сторонами особисто, це свідчить про те, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору саме в такому обсязі. Будь-яких конкретних фактів невиконання істотних умов договору позивачем не надано (а.с. 65).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПП «Альошина» задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Альошина» про визнання договору оренди землі недійсним відмовлено (а.с. 92-95).

21 листопада 2018 року постановою Верховного Суду частково задоволена касаційна скарга позивача ОСОБА_1 Рішення апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2017 рок скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 131-133).

22 грудня 2018 року до Донецького апеляційного суду надійшла справа № 234/4004/17 з апеляційною скаргою відповідача ПП «Альошина» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року.

В оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що воно може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області (а.с. 63).

Проте, згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

Відповідно до частини 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов'язані зі здійсненням таким судом повноважень, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року у газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду, згідно якого рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Отже, у зв'язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області справа № 234/4004/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Альошина» про визнання договору оренди землі недійсним, з апеляційною скаргою відповідача ПП «Альошина» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року підсудна Донецькому апеляційному суду, який створено в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого апеляційного суду Донецької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 22 грудня 2018 року визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Канурна О.Д. (а.с. 137).

У зв'язку з хворобою судді Канурної О.Д. 16 січня 2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено колегію суддів для розгляду справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Космачевська Т.В. (а.с. 146).

Ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2019 року задоволено заяву судді Космачевської Т.В. про самовідвід у даній справі (а.с. 149-150).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 17 січня 2018 року визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Агєєв О.В. (а.с. 153).

Відповідно частини 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У частині 3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин у цій справі, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ПП «Альошина» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені, судові повістки - повідомлення про розгляд справи 13 лютого 2019 року отримали 23 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 156, 157).

Представник позивач надіслала до апеляційного суду заяву про слухання справи у її відсутність.

Представник відповідача апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 13 лютого 2019 року не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ПП «Альошина», явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ПП «Альошина» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,18 га, розташованої на території Краматорської міської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 12 грудня 2005 року (а.с. 13).

02 квітня 2011 року ОСОБА_1 і ПП «Альошина» уклали договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зареєстрований у управлінні Держкомзему в м. Краматорськ Донецької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 серпня 2012 року за № 00601 ( а.с. 7-11). Договір підписаний ОСОБА_1 та ПП «Альошина» в особі директора Альошиної М.В., що діє на підставі Статуту.

Указаних обставин сторони не оспорюють.

Спір між сторонами виник з приводу не зазначення, на думку позивача, у оскаржуваному договорі істотних умов договору, а саме порядку внесення орендної плати і відповідальності за її несплату, а також умов збереження стану об'єкта.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним договором не визначено порядок внесення орендної плати, відповідальність за її несплату та умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотними умовами договору оренди землі. У відповідності частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення договору) такий договір підлягає визнанню його недійсним, а позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

При укладенні договору сторони дотримувалися загальних вимог про свободу договору, передбачених ЦК України.

У частині 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-ХIV «Про оренду землі».

У статті 6 вказаного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотні умови договору оренди визначені у частині 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до частини першої якої (у редакції, чинній на час укладення угоди) істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки в орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно частини 2 вказаної статті (у редакції чинній на час укладення угоди) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 1-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на час виникнення спірний правовідносин) договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно частини 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно частини 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржуваний договір не містить істотні умови договору, а саме - в договорі не зазначено порядок внесення орендної плати та відповідальність за її несплату, не прописано також умови збереження стану об'єкта оренди. Таким чином, на розсуд позивача, договір оренди не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Просила визнати даний договір оренди недійсним у зв'язку з недодержанням вимог, встановлених частиною 1 ст. 203 ЦК України.

Проте, доводи позивача ОСОБА_1 в цій частині спростовані наданими сторонами доказами.

Аналіз договору оренди земельних ділянок, укладений між сторонами 02 квітня 2011 року, свідчить про те, що він відповідає вимогам закону і містить в собі передбачені законом істотні умови договору.

Договору оренди містить пункти 9-13, що стосуються порядку оплати орендної плати, її розміру, строків сплати, підстав і порядку її перегляду. Вказаними пунктами договору передбачено, що оренда плата вноситься орендарем у розмірі одна тисяча гривень і в натуральній формі у строки з 15 вересня по 15 грудня. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Один раз на рік розмір орендної плати переглядається сторонами у передбачених договором випадках (а.с. 7-11).

Договір оренди також містить не заповнені пункти 14 про розмір пені у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, а також пункт 17 - умови збереження стану об'єкта.

Проте, колегія апеляційного суду вважає, що даний факт не є достатньою підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, оскільки оспорюваний позивачкою договір понад шість років до часу звернення до суду виконувався сторонами договору без будь-яких претензій. Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції не встановив фактів, які б свідчили про порушення законних прав і інтересів ОСОБА_1 як орендодавця у зв'язку з відсутністю у договорі оренди земельної ділянки вказівок про відповідальність орендатора за несвоєчасне внесення орендної плати та не зазначено переліку умов (заходів) збереження стану об'єкта.

Статтею 22 Закону України «Про оренду землі» встановлені форми внесення орендної плати: натуральна, грошова та відробіткова, існує можливість поєднання цих форм.

В оскаржуваному договорі оренди визначено поєднання грошової та натуральної форми орендної плати, а також порядок і строки її внесення (а.с. 8).

Також колегія суддів апеляційного суду зазначає, що за порушення у сфері справляння орендної плати (її невнесення та несвоєчасне внесення) настає цивільна відповідальність, зокрема, відповідальність, передбачена главою 51 ЦК України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яка може полягати в покладенні обов'язку відшкодування збитків, сплати неустойки (насамперед у вигляді пені). Несплата орендної плати протягом трьох місяців може бути підставою для припинення права оренди шляхом розірвання договору (п. «д» ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»).

Умови збереження стану об'єкта оренди визначаються чинним законодавством України і у договорі можуть бути хіба що відтворені або конкретизовані.

Таким чином, відсутність у договорі посилання на умови збереження стану об'єкта оренди вказує на те, що сторони погодилися із такими умовами, що встановлені законодавством і відсутність окремої вказівки на вказані умови жодним чином не впливає на дійсність правочину.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що суперечать матеріалам справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані. Відповідно до ст. 376 ЦПК України порушення, допущені судом першої інстанції під час розгляду справи є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, в їх задоволенні необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним, колегія суддів вважає доцільним зазначити наступне.

За правилами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У даному випадку позивачем не доведено існування підстав для визнання договору недійсним, оскільки в момент підписання договору його сторонами усі істотні умови були узгоджені, а не заповнені графи про розмір пені у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором та про умови збереження ділянки не є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин строки позовної давності.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Відповідачем ПП «Альошина» з апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 704,00 грн. (а.с. 73), який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 74).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, витрати відповідача ПП «Альошина» по сплаті судового збору з апеляційної скарги підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, тобто у розмірі 352 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Альошина» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Альошина» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає: АДРЕСА_1, на користь Приватного підприємства «Альошина» судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.В. Агєєв

Повне судове рішення складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий: Ю.М. Мальований