ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/4816/18 Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/818/3045/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Бєссонової Т.Д., по цивільній справі за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

встановив:

28 грудня 2018 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до суду з позовною заявою до до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є ліцензованим виконавцем послуг з централізованого опалення. На підставі укладеного позивачем 22 квітня 2010 року з ОСОБА_2 договору відповідачі є споживачами послуг позивача з централізованого теплопостачання, які надаються через відповідну централізовану мережу. 22 квітня 2010 року відповідач. Позивачем було виконано обов`язки покладені на нього договором в повному обсязі, однак відповідачі своєчасно за послуги теплопостачання не сплачують та станом на травень 2018 року мають заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 22927,97 грн.

На підставі викладеного, 22 лютого 2019 року уточнивши позовні вимоги Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж просило стягнути з відповідачів 22927,97 грн. заборгованості за надані послуги та стягнути судові витрати судовий збір у розмірі 1762 грн у рівних частинах по 881 грн.00 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 22927 грн. 97 коп. (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 97 копійок), а також судовий збір по 881,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Постановити окремі ухвали та направити відповідні матеріали для притягнення винних осіб: які перебувають на посаді директора Ізюмського комунального підприємства теплових мереж ОСОБА_3 , службова особа, на посаді юриста Ізюмського комунального підприємства теплових мереж ОСОБА_4 , службовою особою, на посаді головного бухгалтера Ізюмського комунального підприємства теплових мереж ОСОБА_5 та надали до суду сфальсифікований та підроблений розрахунок, згідно якого визначено заборгованість за послуги які відповідач не отримував, яка немає жодного відношення до відповідача, - до кримінальної відповідальності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення по справі та грубого порушення його конституційного права на судовий захист, рішення прийнято судом при неповному з`ясуванні судом обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать діючому законодавству, відповідачів було усунуто від розгляду справи у судовому засіданні.

Зазначали, що суд порушив їх, передбачене законодавством, право на відмову від отримання послуг з централізованого опалення, не взявши до уваги та не дослідивши наявність дозволу та акта на відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення. Крім того, не врахував та порушив право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі, зокрема, встановлювати альтернативне опалення, також не врахував, що проведені зміни у квартирі не шкодять іншим мешканцям та не порушують їхніх прав.

Вказали, що суд провів судове засідання за їх відсутності, не провів всебічного, повного та об`єктивного дослідження справи, обмежив право відповідачів на захист.

Зазначили, що відповідач та суд першої інстанції помилково не взяв до уваги докази, що відповідачі не користуються послугами позивача і не отримують їх. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за комунальні послуги в сумі 22927 грн.97 коп. є сфальсифікований та підроблений, визначені в ньому якості заборгованості послуги відповідачі не отримували.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить скаргу відхилити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказали, що судом першої інстанції було встановлено, що позивач по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання (підігріву питної води), а відповідачі - є споживачами цих послуг позивача з централізованого опалення.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеною органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням у подальшому споживачем відповідних дій з дотриманням визначеної Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21.07.2005р. № 630 (із змінами від 31.10.2007р.), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 (з наступними змінами від 06.11.2007) процедури. Вказаний правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, тому Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах.

Відповідачі зазначають, що з липня 2016 року вони не користуються послугами міських теплових мереж, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б засвідчували факт відключення квартири відповідачів від мереж центрального теплопостачання та не надання їм послуг позивачем х постачання тепла.

Та обставина, що відповідачами влаштовано електричне опалення квартири, не звільняє їх від обов`язку оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження помилковості нарахування позивачем суми боргу чи періоду відповідного нарахування, а тому посилання в доводах скарги про безпідставність суми позову.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Подана відповідачами разом з апеляційною скаргою заява про вчинення кримінального злочину за ч. 1, ч. 2, ст. 366 КК України, службове підроблення або фальсифікація , ч.ч.5,6,11 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних » та ст.182 КК України «Порушення недоторканності приватного життя» відповідно до ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не розглядалася.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано до суду належних та допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до вимог законодавства України відключена від системи централізованого теплопостачання, а надані докази самовільного відключення відповідачами від системи централізованого опалення не спростовують правомірності звернення позивача до них з позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Пунктами 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативними (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг та форма оплати послуг визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 24 закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідачів, як споживачів послуг позивача своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правил), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 25, 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженого органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до відомостей Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а.с.21,22)

Згідно копії договору про надання послуг з централізованого опалення від 22 квітня 2010 року укладеного між ОСОБА_2 та ІКПТМ, відповідачі є споживачами послуги з теплопостачання, які надаються Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (а.с.10,11).

Пунктом 9 вказаного вище договору встановлено, що оплата послуг вноситься не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк ( пп.1 п. 17 договору ).

Згідно довідки про взаєморозрахунки абонентів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання станом на травень 2018 року становить 22927,97 грн.(а.с.17).

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 N 1268), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 N 169, який набув чинності з 09.12.2007).

Згідно з указаним Порядком дозволи на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання видаються відповідною комісією органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади, до складу якої входять представники органу місцевого самоврядування або виконавчої влади, районного (місцевого) житлового управління, власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, організації газопостачання, організації електропостачання, організації водопостачання, екологічної інспекції (за згодою), районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, пожежного нагляду (за згодою), місцевої установи (закладу) держсанепідслужби, організації теплопостачання, проектної організації з опалення та теплопостачання, Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки МНС України.

Вказаним Порядком передбачена можливість відключення від централізованого опалення за рішенням загальних зборів та за згодою всіх власників (уповноважених осіб) приміщень у житловому будинку.

Таким чином, судом установлено, що централізоване опалення підведено до стояка у межах квартири, власником якої є відповідач, і це свідчить про отримання ним житлово-комунальних послуг, які надає позивач, а відключення споживача від мереж централізованого опалення здійснюється на підставі його заяви у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вчинення заходив щодо дотримання у суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних норм з питань складу, порядку розроблення та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення з покладанням витрат, пов`язаних з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, на споживача (пункти 24-27 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення), однак рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування у спірних правовідносинах відсутнє.

У статті 19 ЦК України передбачено право на самозахист цивільних прав:

1. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань.

Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

2. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У статті 1169 ЦК України визначені правила відшкодування шкоди, завданої особою у разі здійснення нею права на самозахист:

1. Шкода, завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується.

2. Якщо у разі здійснення особою права на самозахист вона завдала шкоди іншій особі, ця шкода має бути відшкодована особою, яка її завдала. Якщо такої шкоди завдано способами самозахисту, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства, вона відшкодовується особою, яка вчинила протиправну дію.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм ст.ст. 19, 20,1169 ЦК України право на самозахист виникає у особи лише якщо відбувається протиправне порушення його цивільного права чи є посягання на нього, тобто в наявності реальна загроза такого порушення. При цьому способи самозахисту повинні бути пропорційними такому порушенню чи його загрозі його цивільним правам.

Відповідач всупереч процесуального обов`язку, передбаченому у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на обґрунтування доводів скарги не надав до суду належних і допустимих доказів, передбачених у вказаних Правилах, що з боку позивача по відношенню до них відбулося протиправне порушення їх права на отримання належних послуг з опалення, що в цьому питанні відповідач чи компетентні органи та установи були протиправно бездіяльні, що відповідно до ст.ст. 19, 20 ЦК України змушувало відповідачів самостійно від`єднатися від мережі центрального опалення, такі докази відсутні в матеріалах справи. Передбаченого Порядком дозволу міжвідомчої комісії на відключення квартири відповідачів від системи централізованого опалення, чи тривалої протиправної бездіяльності з боку позивача в цьому питанні - відповідачі не отримували.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. Той факт, що згідно до наданого відповідачем листування в належній йому на праві власності квартирі були відсутні прилади обігріву від системи центрального водопостачання, не спростовує факту порушення умов договору по сплаті послуг позивача з теплопостачання та передбаченого Порядком оформлення відключення від централізованого опалення. Оскільки без діяльність відповідачів в цьому питанні є неправомірною, вони не мають підстав посилатися на складений з порушенням Порядку акт від 26 липня 2016 року (а.с. 58) відключення їх квартири від централізованої мережі теплопостачання.

Цей акт від 26 липня 2016 року був складений відповідачем та мешканцями будинку (сусідами) про відсутність у квартирі відповідачів приборів опалення тепломереж та що стояки заізольовані був складений без присутності представника позивача, і при цьому відповідачі не довели, що такі їх дії були вимушеними і вони перебували в передбаченою ст.ст. 19, 20 ЦК України ситуації самозахисту.

Відповідно до правової позиції стосовно змісту п.п. 25, 26, 20. п. 3 Правил, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1706 цс15 за позовом КП «Стрийтеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення: самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень, які належать відповідачу свідчать про виконання послуг позивачем, а відповідач при не оформленні у встановленому порядку відключення від централізованої мережі, незалежно від фактичного споживання цієї послуги, зобов`язаний відшкодувати завдані внаслідок цього позивачу збитки у розмірі неоплаченої вартості споживання цих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання послуг з централізованого опалення від 21 квітня 2010 року підписано ОСОБА_2 . Відповідно до п.31 цього договору він укладено на безстроково (а.с.10-12), відповідачі не звертались до позивача із вимогою про розірвання договору.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачі не надали до суду, у тому числі під час апеляційного провадження, належних і допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Матеріалами справи доводи скарги не підтверджуються.

З огляду на це колегія суддів відхиляє посилання у скарзі на те, що судом не враховані наявність заяви та акта на відключення від мереж централізованого опалення, а також встановлене альтернативне опалення у квартирі відповідачів.

Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.6 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з положень ст.24 Закону України «Про теплопостачання», який є спеціальним до спірних правовідносин, споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відключення його квартири, розташованої в багатоквартирному будинку, від теплопостачання здійснено у передбаченому законом порядку. Будь-яке втручання в систему опалення шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) порушує права інших мешканців.

Таким чином, нормами чинного законодавства встановлено спеціальний порядок відмови від послуг централізованого опалення. Договір про надання послуги з централізованого опалення має застосовуватися у контексті з відповідним положенням Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, а одне лише бажання щодо відключення квартири від мережі теплопостачання не може бути підставою для розірвання чи не виконання договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункти 2.1, 2.2 Наказу № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджений Наказом № 4, передбачено надання дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі за умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води всього будинку, а якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку.

Разом з тим у справі такі докази відсутні.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 внесено зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійнодіючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17. Колегія суддів не вбачає підстав відступити від цих правових висновків.

Таким чином, оскільки відповідачем відключення від централізованого опалення з дотриманням норм чинного законодавства не проводилось, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії на опалення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом принципу гласності при проведенні 14.03.2019 року судового засідання також не доведені і спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом від 14.03.2019 року, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи у зв`язку з їх неявкою у судове засідання (а.с.62).

Доводи скарги про порушення ст.32 Конституції України, ч.ч.5,6,11 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» внаслідок поширенні конфіденційної інформації про ОСОБА_1 без його згоди, протиправно надавши до суду копію свідоцтва на право власності на житло, які містять персональні дані, - є безпідставними такі дії позивача відбувалися відповідно до закону, лише в межах розгляду цивільної справи в суді.

Частинами 1,3,10 ст.262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Фактів службового підроблення або фальсифікації розрахунку заборгованості по сплаті за опалення, порушення рівноправності громадян залежно від їх політичних та інших переконань вчинених групою службових осіб Ізюмського комунального підприємства теплових мереж - не було встановлені в цій справі.

Обставин які є підставою для притягнення посадових осіб до відповідальності та порушень вимог чинного законодавства, які можуть бути підставою для постановлення окремої ухвали у діях службових осіб зазначеного підприємства не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстав для про постановлення окремої ухвали щодо вчинення кримінального злочину за ч. 1, ч. 2, ст. 366 КК України, службове підроблення або фальсифікація , ч.ч.5,6,11 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних » та ст.182 КК України «Порушення недоторканості приватного життя» колегія суддів не вбачає.

Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції .

Судом першої інстанції правильно досліджені наявні у справі докази, їм відповідно до ст. 89 ЦПК України надано належна оцінка, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.