Провадження № 2/344/3296/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 12 січня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США, зі сплатою 2 % на місяць та зобов`язався їх повернути до 12 грудня 2011 року. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернуті не були.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

12 січня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у позивача в борг 50 000 дол. За користування позикою відповідач зобов`язався сплачувати 2 % на місяць. Позикодавець також зобов`язувався повернути кошти до 12 грудня 2011 року (а.с. 10).

Факт передачі коштів підтверджується розпискою позичальника від 12 січня 2010 року (а.с. 10).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 18 жовтня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Звертаючись за захистом своїх прав позивач просив суд стягнути борг за договором позики в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день подання позову до суду.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті.

Наведені приписи дають підстави вважати, що вимога позову про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті відповідає вимогам закону.

Таким чином з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 50 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 03 червня 2019 року еквівалентно 1 342 735 грн.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно проведеного позивачем розрахунку сума заборгованості за договором позики становить 2 400 111 (два мільйони чотириста тисяч сто одинадцять) гривень 96 копійок та складається із: основної суми боргу в розмірі 1 342 735 (один мільйон триста сорок дві тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень, двох відсотків на місяць за користування позикою в сумі 617 658 (шістсот сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 13 грудня 2011 року по 03 червня 019 року в розмірі 439 718 (чотириста тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 86 копійок.

Даний розрахунок узгоджується із вимогами закону та умовами договору і відповідачем не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 9 605 грн. 00 коп. за подання позовної заяви до суду та 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 12 січня 2010 року у розмірі 2 400 111 (два мільйони чотириста тисяч сто одинадцять) гривень 96 копійок з яких: основна сума боргу в розмірі 1 342 735 (один мільйон триста сорок дві тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 03 червня 2019 року еквівалентно 50 000 доларів США, два відсотка місячних за користування позикою в сумі 617 658 (шістсот сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок та три процента річних від простроченої суми за період з 13 грудня 2011 року по 03 червня 019 року в розмірі 439 718 (чотириста тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 86 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 9 605 грн. 00 коп. та судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 384 грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Бабій