Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 591/3433/16-ц

провадження № 61-27332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - Швачко Світлана Віталіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року у складі судді Кривцової Г. В. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 06 жовтня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 251, за умовами якого відповідачу наданий кредит у сумі 10 000,00 доларів США для придбання двокімнатної квартири, зі сплатою 16 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 жовтня 2025 року.

На забезпечення виконання зобов`язання цього ж дня сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 13 січня 2015 року становила 166 466,61 грн і яку за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми

від 23 листопада 2016 року, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки - квартиру №

АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням банку прав продавця.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов, у якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 06 жовтня 2005 року. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що додатковими угодами до кредитного договору від 12 лютого та 24 листопада 2008 року змінена процентна ставка за кредитним договором до 14 % та до 16,5 % річних відповідно, що суперечить вимогам пункту 1.2 спірного договору та статті 19 Закону України «Про іпотеку», оскільки змін до договору іпотеки внесено не було та нотаріально їх не посвідчено.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року позов

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором від 06 жовтня 2005 року № 251 у сумі 166 466,61 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 5 416,30 доларів США, заборгованість за відсотками - 826,30 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 7 633,15 грн; звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 46,5 кв. м, житловою - 27,1 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом його продажу

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі - покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» усіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (у тому числі витяг із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу зазначеного вище предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі як продавець у процесі укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки; звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 46,5 кв. м, житловою - 27,1 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв. м, житловою - 27,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за набувачем (покупцем); отримати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім`ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Здійснено застереження про те, що рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що кредитор вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник неналежно виконує умови кредитного договору.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 сторонами не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 01 листопада 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не зазначив початкову ціну для його подальшої реалізації. Крім того, справу розглянуто за її відсутності, а саме: належним чином не повідомлено про судовий розгляд справи 20 березня 2018 року.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження, а ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2005 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 251, за умовами якого відповідачу наданий кредит у сумі 10 000,00 доларів США на придбання двокімнатної квартири

АДРЕСА_1 , зі сплатою 16 % річних, з терміном користування до 06 жовтня 2025 року та сплатою заборгованості на відкритий позичковий рахунок щомісячно не пізніше 6-го числа поточного місяця починаючи із 06 листопада 2005 року у сумі 42,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 жовтня

2005 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Арєшиною О. М., за яким в іпотеку банку передано квартиру

АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності.

09 червня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2005 року № 251.

14 червня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 06 жовтня 2005 року № 251.

20 червня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 жовтня 2005 року № 251.

24 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду

№ 1/1 до кредитного договору від 06 жовтня 2005 року № 251, якою змінено проценту ставку та встановлено у розмірі 16,5 % річних (пункт 1 додаткової угоди).

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 20 квітня 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 166 466,61 грн з яких: заборгованість за кредитом -

5 416,30 доларів США, заборгованість за відсотками - 826,30 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 7 633,15 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року у справі № 592/8459/15-ц зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 166 466,61 грн, що утворилася станом на 20 квітня 2016 року, з яких: заборгованість за кредитом -

5 416,30 доларів США; заборгованість за відсотками - 826,30 доларів США; пеня -

7 633,15 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Станом на час розгляду цієї справи рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, заборгованість за кредитом відповідачем не сплачена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобов`язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом судового захисту.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі

(в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження

№ 14-112цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки є помилковими, оскільки сторони у пункті 7.5 іпотечного договору узгодили позасудовий порядок задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: пунктом 7.5.1 передбачено перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, а пунктом 7.5.2 передбачено продаж іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наведених у договорі іпотеки умов, тому позивач має право самостійно у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, адже судовий спосіб захисту прав позивача може бути застосований лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя у повному обсязі.

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу не скористався позасудовими способами врегулювання такого спору, який передбачений в іпотечному договорі, тобто обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій у частині позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалення нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги - 1 515,80 грн та 2 756,00 грн - за подання касаційної скарги, а всього - 4 271,80 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2018 року скасувати у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги - 1 515,80 грн, за подання касаційної скарги - 2 756,00 грн, а всього - 4 271,80 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик