Номер провадження: 22-ц/813/2873/19
Номер справи місцевого суду: 522/1905/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/1905/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізокерам",

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізокерам" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягнення безпідставно набутих коштів. інфляційних втрат та трьох процентів річних, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ізокерам», подану представником - адвокатом Хоменко Яною Іванівною, апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 15 годині 00 хвилин 06 вересня 2018 року, повне рішення складено 17 вересня 2018 року,

встановив:

У січні 2017 р. ТОВ «Ізокерам» звернулося до суду з вищезазначеним уточненим у липні місяці позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати Договір №1 про надання безпроцентної позики від 12.08.2014 року, укладений між ТОВ «Ізокерам», в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , недійсним; 2) стягнути солідарно з відповідачів безпідставно набуті кошти в розмірі - 120 000 грн., 3% річних в розмірі - 8 100 грн., інфляційні втрати в розмірі - 89 760 грн, а всього стягнути - 209 760 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що ОСОБА_2 у період з 25.06.2014 р. по 04.03.2015 р. обіймав посаду директора ТОВ «Ізокерам». Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2014 р. по справі №916/3494/14 призначення ОСОБА_2 на посаду директора товариства визнано недійсним з 25.06.2014 р., тобто з самого призначення. Вважають, що ОСОБА_2 незаконно обіймав посаду директора та вчиняв дії від імені товариства. 12.08.2014 р. ОСОБА_1 та ТОВ «Ізокерам», в особі директора ОСОБА_2 , уклали договір №1 про надання безпроцентної позики, предметом якого є - передання у власність позичальнику грошових коштів на безпроцентній основі у розмірі - 120 000 грн.. 12.08.2014 р. з рахунку ТОВ «Ізокерам» на картку відповідачки було перераховано грошові кошти у сумі - 120 000 грн.. Вважають, що дані кошти відповідачка отримала без належної на те правової підстави. Посилались на те, що волевиявлення позивача (позикодавця) не було вільним при вчиненні вищевказаного договору, оскільки з боку ТОВ «ІЗОКЕРАМ» уповноважена особа вказаний договір не підписувала і не погоджувала його умови. Посилались на те, що відповідної ліцензії у ТОВ «ІЗОКЕРАМ» на благодійність не має, оскільки основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Крім того, як підставу для визнання правочину недійсним посилалось на те, що 24-25 червня 2014 року відбулось рейдерське захоплення ТОВ «Ізокерам». 26.06.2014 року Реєстраційною службою ОМУЮ було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - проведено зміни в переліку засновників (учасників) юридичної особи - виключено учасника ТОВ «Кераміт», дані зміни були внесені на підставі протоколу №3/2014 загальних зборів учасників ТОВ «Ізокерам» від 25.06.2014 року, тобто, фактичним власником було повністю втрачено контроль над діяльністю ТОВ «Ізокерам». За даним фактом ТОВ «Кераміт» звернулось до правоохоронних органів та до господарського суду. Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2014 року по справі №916/3243/14 визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Ізокерам» від 25.06.2014 року, оформлене протоколом №3/2014 від 25.06.2014 р., про виключення ТОВ «Кераміт» з числа учасників товариства. Рішення господарського суду набрало законної сили 05.02.2015 року. Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2014 року призначення ОСОБА_2 на посаду директора товариства по суті визнано недійсним з 25.06.2014 року, тобто з самого призначення, а тому вважають, що останній незаконно обіймав посаду директора та вчиняв дії від імені товариства. І саме між ОСОБА_2 , як директором ТОВ, та ОСОБА_1 12.08.2014 року було укладено спірний договір №1 про надання безпроцентної позики від 12.08.2014 року. Між тим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, директором товариства на час укладення спірного договору був ОСОБА_3 .. У свою чергу, ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення спірного правочину, оскільки не був призначений на посаду директора в установлений законом та установчими документами товариства порядку. Отже, договір позики не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме - відсутня у сторін необхідна цивільна дієздатність; відсутнє волевиявлення учасника правочину та невідповідність його внутрішній волі учасника; форма вчинення правочину не відповідає вимогам закону (Т. 1 а. с. 3 - 6, 46 - 48).

У судову засіданні суду першої інстанції представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_4 та представник відповідача - Латій О.А. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 06 вересня 2018 р. позовні вимоги ТОВ «Ізокерам» було задоволено частково.

Визнано Договір №1 про надання безпроцентної позики від 12 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Ізокерам», в особі директора Соколова Б.Г., та ОСОБА_1 недійсним.

В частині позовних вимог ТОВ "Ізокерам" про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як безпідставно набутих коштів у розмірі - 120 000 грн., 3% річних та інфляційних втрат, було відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачами, призначення ОСОБА_2 на посаду директора товариства було визнано недійсним з 25.06.2014 року. Тобто, на час укладення спірного правочину 12.08.2014 року відповідач не мав відповідних повноважень на підписання спірного договору №1 про надання безпроцентної позики. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог ТОВ в частині визнання Договору №1 про надання безпроцентної позики від 12 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ "Ізокерам", в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , недійсним. Також ОСОБА_1 станом на 29.01.2015 року було повернуто позику, отриману за Договором №1 про надання безпроцентної позики від 12 серпня 2014 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізокерам", в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у повному обсязі та достроково. Тому, підстав для повторного стягнення з відповідачів на користь товариства коштів у сумі - 120 000 грн. як безпідставно набутих не має.

ТОВ «Ізокерам» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ТОВ «Ізокерам» про стягнення грошових коштів, 3 % річних та інфляційних втрат скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга ТОВ «Ізокерам» обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. Невірно було з`ясовано обставини, що мають значення по справі. В матеріалах справи відсутні докази передачі ОСОБА_2 грошових коштів ТОВ «Ізокерам», а саме ОСОБА_2 не надав доказів того, що грошові кошти в готівковій формі в розмірі - 78 240 грн. були передані ТОВ «Ізокерам».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним Договору №1 про надання безпроцентної позики від 12 серпня 2014 р. скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ізокерам» в цій частині.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення помилково вважав, що на час укладання спірного правочину ОСОБА_2 не мав відповідних повноважень на підписання даного правочину. До даного висновку суд дійшов, виходячи з довільного тлумачення рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2014 р. Апелянт вважає, що приймаючи цей хибний висновок, як обставину, що є обов`язковою та не потребує доказуванню, суд першої інстанції тільки на підставі цього визнав недійсний Договір №1 про надання безпроцентної позики.

У судовому засіданні представник ТОВ «Ізокерам» - адвокат Хоменко Я.І. підтримала викладені в апеляційній скарзі ТОВ «Ізокерам» доводи та вимоги. Заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 ..

Представник відповідачів - адвокат Чорний Г.Г. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Ізокерам» заперечував. Доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підтримав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Ізокерам» - адвокат Хоменко Я.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Посилається на те, що оскаржуване рішення в частині визнання недійсним вищенаведеного договору позики відповідає нормам закону, а отже не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вислухавши осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновків про визнання недійсним договору позики, необхідність відмови у позовних вимогах про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 16, 203, 204, 207, 215, 216, 509, 1212 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 81, 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційних скарг не спростовують вказаних висновків суду.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 повернула ТОВ «Ізокерам» усю запозичену суму коштів достроково.

Зокрема, згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Ізокерам» №1/0409 від 04.09.2018 року, за випискою з банківського рахунку ТОВ «Ізокерам» ОСОБА_5 А.А. було повернуто грошові кошти: 08.09.2014 р.-5360 грн., 10.09.2014р. - 1500 грн., 29.09.2014 р. - 1600 грн., 03.11.2014 р.-9800 грн., 13.11.2014 р. - 200 грн., 13.11.2014р. - 1700 грн., 15.12.2014р. - 12000 грн., 18.01.2015р. - 9600 грн.. Таким протягом 2014 - 2015 років відповідачка перерахувала на рахунок товариства кошти у сумі 41 760 грн..

Залишок у сумі - 78 240 грн. були повернуті відповідачкою готівкою через касу товариства, що підтверджується наданими до суду копіями квитанції до прибуткових касових ордерів ТОВ «Ізокерам», а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 19 від 04 вересня 2014 р. повернуто 6 000,00 (шість тисяч) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 23 від 10 вересня 2014 р. повернуто 1 100,00 (одна тисяча сто) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 25 від 11 вересня 2014 р. повернуто 4 000,00 (чотири тисячі) грн,; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 28 від 30 вересня 2014 р. повернуто 300,00 (триста) грн,; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 29 від 01 жовтня 2014 р. повернуто 7 900,00 (сім тисяч дев`ятсот) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 30 від 13 листопада 2014 р. повернуто 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 31 від 14 листопада 2014 р. повернуто 8 000,00 (вісім тисяч) гри.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 32 від 17 листпада 2014 р. повернуто 4 000,00 (чотири тисячі) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 33 від 15 грудня 2014 р. повернуто 7 000,00 (сів тисяч) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 34 від 16 грудня 2014 р. повернуто 8 000,00 (вісім тисяч) грн,; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 35 від 17 грудня 2014 р. повернуто 4 000,00 (чотири тисячі) гри,; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 36 від 19 грудня 2014 р. повернуто 6 000,00 (шість тисяч) грн,; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 1 від 05 січня 2015 р. повернуто 700,00 (сімсот) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» №2 від 13 січня 2015 р. повернуто 500,00 (п`ятсот) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 3 від 19.01.2015 року повернуто 8 000,00 (вісім тисяч) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» №4 від 20.01.2015 року повернуто 3 340,00 (три тисячі триста сорок) грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру ТОВ «Ізокерам» № 6 від 29.01.2015 року повернуто 4 700,00 (чотири тисячі сімсот) грн. (Т. 2 а. с. 5 - 14).

За правилами ч. 3 ст. 82 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Між тим, згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України, якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Згідно протоколів судових засідань від 29.08.2018. р. та від 06.09.2018 р., вищенаведені докази долучено до матеріалів справи саме через те, що в судовому засіданні 29.08.2018 р. представником позивача було визнано факт часткового погашення боргу відповідачкою. Отже 29.08.2018 р. фактично зазнав змін предмет вищезазначеного позову. 29.08.2018 р. в судовому засіданні судом першої інстанції було оголошено перерву та встановлено строк для надання відповідачкою суду саме цих письмових доказів, які у встановленим судом строк (06.09.2018 р). і встановленим законом порядку було відповідачкою надано до суду першої інстанції в судовому засіданні (Т. 1 а. с. 262 - 264, Т. 2 а. с. 15 - 17).

З огляду на вищевикладене та на те, що матеріали справи зауважень щодо протоколу судового засідання, в порядку ст. 249 ЦПК, не містять, доводи апеляційної скарги ТОВ «Ізокерам» щодо подання зазначених доказів з порушенням правил ст. 83 ЦПК України є безпідставними.

Згідно ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності повторного стягнення з ОСОБА_1 позики, яку відповідач повернула позивачу. Вимога позовної заяви та апеляційної скарги ТОВ «Ізокерам» про стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягає. Вимоги про відшкодування збитків у зв`язку із вчиненням недійсного правочину позовна заява не містить.

Отже, апеляційна скарга ТОВ «Ізокерам» є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судовими рішеннями господарських судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій призначення ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ «Ізокерам» було визнано недійсним з 25.06.2014 року, тобто з самого призначення.

Рішенням від 25.07.2002 року у справі Совтрансавто - Холдинг проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зі змісту ч. 5 ст. 82 ЦПК України вбачається, що саме обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Але саме висновок судового рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Отже вірним є висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позову в частині визнання Договору №1 про надання безпроцентної позики від 12 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Ізокерам» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , недійсним з огляду на те те, щопризначення ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ «Ізокерам» було визнано недійсним з 25.06.2014 року, тобто на час укладення спірного правочину 12.08.2014 року відповідач не мав на відповідних повноважень на підписання спірного договору №1 про надання безпроцентної позики.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про суперечність висновків суду, які полягають в тому. Що визнавши договір позики недійсним не застосував наслідки його недійсності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кошти за договором позики були повернуті.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є недоведеними, апеляційні скарги є безпідставними, а тому їх треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Ізокерам» та апеляційної скарги ОСОБА_2 , а також для прийняття доводів вказаних апеляційних скарг у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ізокерам», подану представником - адвокатом Хоменко Яною Іванівною,- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе