Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 285/5823/13-ц

провадження № 61-24575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року у складі судді: Савицької Л. Й. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кочетова Л. Г., Микитюк О. Ю., Шевчук А. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 (далі - кредитний договір) за яким відповідач отримав кредит у сумі 26 274,51 доларів США, що дорівнює еквіваленту 127 423,49 грн, строком до 26 червня 2015 року, зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 08 липня 2013 року становила 32 491,65 доларів США, що еквівалентно 259 705,74 грн та складалася з: 21 684,31 доларів США заборгованості за кредитом, 8 936,75 доларів США заборгованості за процентами та 1 870,59 доларів США пені.

ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 08 липня 2013 року у розмірі 32 491,65 доларів США, що еквівалентно 259 705,74 грн та складалася з:

21 684,31 доларів США заборгованості за кредитом;

8 936,75 доларів США заборгованості за процентами;

1 870,59 доларів США пені.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 26 червня 2008 року № 0 у сумі 32 491,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року становить 259 705,74 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 2 597,05 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на 16 травня 2013 року ОСОБА_1 було прострочено виконання зобов`язань щодо повернення за кредитним договором кредиту та нарахованих процентів у сумі 32 491,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 липня 2013 року становить 259 705,74 грн, з яких: 21 684,31 доларів США, що за офіційний курсом НБУ становить 173 322,69 грн - заборгованість за кредитом, 8 936,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 71 431,44 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 918,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 7 340,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 952,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 7 611,32 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому на підставі статей 525, 526, 554 ЦК України позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами і підлягають задоволенню.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2015 року у складі судді: Савицької Л. Й. заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «УкрСиббанк на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року право грошової вимоги за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», тому на підставі статей 37, 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), статті 512 ЦК України заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року у складі судді: Савицької Л. Й. заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа неодноразово призначалася до розгляду, судові повістки направлялись ОСОБА_2 за її місцем реєстрації, про судове засідання ОСОБА_2 була повідомлена вчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак заперечення на позов не подала. Крім того ОСОБА_2 не було надано доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 16 травня 2013 року утворилася заборгованість, яка на підставі статей 525, 526, 554 ЦК України підлягає стягненню із відповідачів у солідарному порядку.

Посилання ОСОБА_2 на те, що додатковою угодою від 04 лютого 2009 року, яку вона не підписувала, збільшено обсяг її відповідальності за договором поруки, а тому порука є припиненою, суд апеляційної інстанції відхилив. Оскільки ОСОБА_2 не надано доказів, що додаткова угода до договору поруки нею не підписувалася, а також доказів на підтвердження факту збільшення відповідальності поручителя. При цьому колегія суддів зазначила, що зміна схеми погашення кредиту та кінцевого терміну його повернення не тягне за собою безумовне збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про витребування додаткової угоди до договору поруки від 04 лютого 2009 року, укладеної між банком та поручителем, та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, тим самим не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Зазначає, що стягнення пені в іноземній валюті не відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Вказує, що згідно розрахунку заборгованості прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором почалося із квітня 2010 року, проте із позовом банк звернувся у листопаді 2013 року. Суди не врахували висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, згідно якого вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Оскільки кредитним договором було встановлено щомісячні чергові платежі, то з моменту несплати кожного платежу починається перебіг позовної давності згідно статті 261 ЦК України для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин)річного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У зв`язку із цим ОСОБА_2 вважає, що суди не перевірили чи припинилася порука на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено досудового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 за яким відповідач отримав кредит у сумі 26 274,51 доларів США, строком до 26 червня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 26 червня 2008 року позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 394,09 доларів США у день сплати ануїтентних платежів.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № , згідно якого відповідач зобов`язався відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1

04 лютого 2009 року між банком та позичальником укладена додаткова угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу, якою змінено схему погашення кредиту та змінено кінцевий термін повернення кредиту.

04 лютого 2009 року між банком та поручителем укладена додаткова угода до договору поруки, якою поручитель надала свою згоду на вказану зміну основного зобов`язання.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 08 липня 2013 року становила 32 491,65 доларів США, що еквівалентно 259 705,74 грн та складалася з: 21 684,31 доларів США заборгованості за кредитом, 8 936,75 доларів США заборгованості за процентами та 1 870,59 доларів США пені.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що порука не припинилася і заборгованість підлягає стягненню із відповідачів у солідарному порядку.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що погашення заборгованості за кредитом визначено періодичними платежами (пункт 1.2.2 кредитного договору, пункт 2.1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору), і прострочення сплати боржником періодичних платежів розпочалося із 25 грудня 2008 року, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом ОСОБА_1 на 08 липня 2013 року (а. с. 5-6).

Суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами та зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Посилання на те, що стягнення пені в іноземній валюті не відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, колегія суддів відхиляє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) вказано, що: «правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц). Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті».

Аргумент касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що додатковою угодою від 04 лютого 2009 року, яку вона не підписувала, збільшено обсяг її відповідальності за договором поруки, а тому порука є припиненою, колегія суддів відхиляє, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не надано доказів, що додаткова угода до договору поруки нею не підписувалася, а також доказів на підтвердження факту збільшення відповідальності поручителя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року скасувати.

Передати справі № 285/5823/13-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков