ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Фонду державного майна України

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП "Комфорт», треті особи - Фонд державного майна України, Орган опіки і піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 46», про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом третьої особи - Фонду державного майна України, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП "Комфорт» третя особа - Орган опіки і піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 01.09.1969 р. на підставі наказу № 63 вона була прийнята ученицею в ФЗУ за фахом збірник взуття, а після закінчення училища за наказом № 655 від 24.09.1971 р. прийнята до Дніпропетровського виробничого об`єднання взуттєвих підприємств № 3, яке у 1976 році реорганізоване в Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання, у 1989 році реорганізоване в Дніпропетровське виробничо-торгівельне взуттєве об`єднання. У 1993 році об`єднання ліквідовано і на його основі створене Орендне підприємство «Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Оріль».

На підставі наказу № 154 від 08.04.1993 р. була переведена прибиральницею гуртожитка.

Наказом № 474 від 27.12.1993 р. ОП «Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Оріль» реорганізоване в Акціонерне товариство «Оріль».

01.10.1997 р. за наказом № 17 її було переведено з ДЖКП «Комфорт «АО «Оріль» до ДЖКП «Комфорт», яке у 2003 році наказом № 59 перейменоване у ДП «Оріль», з якого її було звільнено наказом №1 від 28.02.2006 р. за угодою сторін (п. 1. ст. 38 КЗпП України).

Отже, вона працювала на фабриці 24 роки і 13 років у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

30.01.1989 р. на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничо-торгівельного взуттєвого об`єднання від 30.01.1989 р. їй було видано ордер на вселення до кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 , разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із довідкою органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку АДРЕСА_1 від 24.10.2017 р., у кімнаті проживають вона та її діти: син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вона дізналася, що власником її кімнати стала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2016 р. № 796, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсним такого правочину з підстав недотримання вимог закону під час його укладення (ст. 215 ЦК України), зазначає, що будинок гуртожитку по АДРЕСА_1 був збудований за рахунок централізованих джерел фінансування, що видно з рішення ради директорів підприємств взуттєвої промисловості від 3-4 квітня 1974 р.

Рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191 параграф 12 від 29.03.1974 р. затверджено Акт держкомісії від 28.03.1974 р. про прийняття в експлуатацію гуртожитку на 682 місця, збудованого СУ-1 для Дніпропетровського взуттєвого об`єднання. Після введення в експлуатацію гуртожиток обліковувався на балансі взуттєвого об`єднання як відомчий житловий фонд.

Наказом від 21.03.1989 р. Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання реорганізоване в Дніпропетровське виробничо-торгове взуттєве об`єднання, яке, в свою чергу, наказом від 08.04.1993 р. № 151, ліквідоване, а на його базі створене Орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль».

Орендним підприємством у 1993 році був приватизований цілісний майновий комплекс (надалі ЦМК) Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання шляхом викупу. В подальшому, орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль» було реорганізоване в Акціонерне товариство «Оріль».

Після приватизації ЦМК Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 було зареєстроване КП «ДМБТІ» за АТ «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. та переліку (розшифровки) від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП «ДМБТІ» від 11.05.2002р. за № 2671, окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП «Промінь».

В подальшому АТ «Оріль» перетворене у ЗАТ «Оріль».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007 р. у справі № 14/51-07(41/36-07) було задоволено позов Дочірнього підприємства «Оріль» до ЗАТ «Оріль» про визнання права власності на будівлю гуртожитку. За обставинами справи, АТ «Оріль», правонаступником якого є ЗАТ «Оріль», внесло до статутного фонду Дочірнього житлово-комунального підприємства «Комфорт» акціонерного товариства «Оріль», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Оріль» будівлю гуртожитку, але, як стверджувало у позові ДП «Оріль», ЗАТ «Оріль» не надало останньому правовстановлюючих документів, з огляду на що ДП «Оріль» звернулося до господарського суду із позовом до ЗАТ «Оріль» про визнання прав власності. На підставі цього рішення за ДП «Оріль» було зареєстроване право власності.

Проте, це рішення Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2008 р. за касаційною скаргою ФДМ України було скасоване, матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2009 р. провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням відповідача у справі - ЗАТ «Оріль». Отже, право власності на будівлю гуртожитку Дочірнім підприємством «Оріль» було набуто неправомірно.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. було задоволено позов ТОВ «ДП «Комфорт» до ДП «Оріль» про визнання права власності на частину будівлі гуртожитку, переданої ТОВ «ДП «Комфорт» за простим письмовим договором, від нотаріального посвідчення якого ДП «Оріль» ухилилося. Право власності було зареєстровано КП «ДМБТІ» на підставі цього рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2009 р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. було скасовано за касаційною скаргою ФДМ України, матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 р. провадження у справі припинено у зв`язку з припиненням відповідача у справі - ДП «Оріль».

Отже, право власності на будівлю гуртожитку ТОВ «ДП Комфорт» так само було набуте неправомірно.

У 2007 році інші мешканці гуртожитку зверталися до суду із вимогами про захист житлових прав. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до ФДМУ і ТОВ «ДП «Комфорт» про визнання приватизації будівлі гуртожитку недійсною та за зустрічним позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до ФДМУ про визнання права власності на будівлю гуртожитку, у задоволенні позову про визнання приватизації недійсною відмовлено, право власності на будівлю гуртожитку визнано за ТОВ «ДП «Комфорт».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. скасоване, визнано незаконним включення будинку гуртожитку до ЦМК Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвих фірми «Оріль» переданої у порядку приватизації ЗАТ «Оріль» у 1993 році, провадження за зустрічним позовом закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2012 р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. і рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 р. скасовані, провадження у справі в частині позовних вимог до ФДМУ, ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизацію недійсною закрито. Підставою закриття провадження в означеній частині слугувало те, що спір стосується приватизації державного майна, а не приватизації державного житлового фонду, тому цей спір підсудний господарським судам. В частині визнання права власності за ТОВ «ДП Комфорт» справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 р. ТОВ «ДП Комфорт» відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права власності на будівлю гуртожитку.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ДП Комфорт» на це рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ухвалою від 21.01.2013 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.11.2013 р. за позовом ОСОБА_8 до ФДМ України було встановлено, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі ЦМК.

Зазначене судове рішення оскаржувалося ТОВ «КП «Комфорт» як в апеляційному, так і в касаційному порядку, але залишено без змін. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 р., залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016 р. встановлено, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку. Право власності на будівлю було зареєстроване КП «ДМБТІ» за Акціонерним товариством «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. та переліку /розшифровки/ від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП «ДМБТІ» від 11.05.2002 р. № 2671, окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП «Промінь».

Таким чином, всі судові рішення, якими було визнано право власності на будівлю гуртожитку за ДП «Оріль» і ТОВ ДП «Комфорт», було скасовано Вищим господарським судом України, а справи направлені на новий розгляд.

Станом на день розгляду справи Господарським судом м. Києва № 910/10830/13 у 2013 році (за позовом ОСОБА_8 до ФДМ України про визнання приватизації недійсною) право власності на будівлю гуртожитку було зареєстровано за ТОВ «ДП Комфорт» на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р., в подальшому скасованому Вищим господарським судом України 18.02.2009 р.

Однак, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «ДП Комфорт» із заявою про скасування запису про право власності на гуртожиток не звернулося.

Наприкінці 2015 р. до Господарського суду Дніпропетровської області звернулося ТОВ «КП «Комфорт» про визнання за ним права власності на частину будівлі гуртожитку, яка начебто була внесена ТОВ «ДП Комфорт» як внесок до статутного капіталу ТОВ «КП «Комфорт». На її думку, з метою рейдерського захоплення нерухомості, що є державною власністю, учасник юридичної особи ТОВ «КП «Комфорт» - ТОВ «ДП Комфорт» вніс до статутного фонду ТОВ «КП «Комфорт» будівлю гуртожитку, право власності на яку фактично не мав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. було задоволено позовні вимоги ТОВ «КП «Комфорт» про визнання за ним права власності на частину будівлі гуртожитку (як на внесок у статутний фонд).

Проте постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 р. скасовано рішення суду першої інстанції про визнання права власності за ТОВ «КП «Комфорт». А постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 р. скасовано рішення і Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. і постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 р., а провадження у справі припинене за відсутністю предмета спору.

Разом із тим, ТОВ «КП «Комфорт», скориставшись рішенням господарського суду першої інстанції (про визнання за ним права власності як на внесок до статутного фонду спірної частини гуртожитку), яке набрало законної сили 12.01.2016 р. і чотири місяці залишалося чинним (до скасування судом апеляційної інстанції 12.05.2016 р.), здійснило відчуження кількох жилих приміщень у гуртожитку. Такими діями було максимально ускладнено спосіб повернення незаконно придбаного нерухомого майна у власність держави. У цей же проміжок часу кімната № 1107,в якій 28 років вона мешкає, за договором від 10.05.2016 р. була відчужена ОСОБА_2 .

З огляду на преюдиціальність вищенаведених судових рішень, вважає, що не потребує доказування при розгляді цієї справи те, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі ЦМК, а тому є власністю держави.

Право власності на частину будівлі гуртожитку ніколи не належало ТОВ «ДП «Комфорт», оскільки набуття у власність відбулося за нікчемним правочином. А з огляду на системність порушень з боку ТОВ КП «Комфорт», вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу є правочином, який порушує публічний порядок у розумінні ст. 228 ЦК України.

Тому вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.05.2016 р., за яким ТОВ «КП «Комфорт» на користь ОСОБА_2 відчужено приміщення в гуртожитку № 1107, де вона мешкає, є недійсним.

Суб`єктом управління об`єктами державної власності згідно ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», з-поміж інших, є Фонд Державного майна України щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна. Таким чином, будівля гуртожитку є об`єктом управління ФДМ України, оскільки перебувала на балансі господарських організацій/товариств і не ввійшла до їх статутних капіталів.

ФДМ України здійснювалися заходи, спрямовані на захист державної власності. Зокрема, за його касаційними скаргами Вищим господарським судом України було скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. по справі № 39/97-08.

У 2016 році ФДМ України вніс гуртожиток по АДРЕСА_1 до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Однак, як пояснювали у ФДМ України голові ОСОН БК «Лідер» Копійці Л.Г. , за браком грошових коштів не здійснено внесення спірного гуртожитку до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки таким діям мала передувати технічна інвентаризація житлових і нежитлових приміщень гуртожитку, вартість якої є значною навіть для держави.

Проте, вона вважає, що невнесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо права власності держави на гуртожиток не є підставою для припинення права власності держави на спірний об`єкт нерухомості, тим більше, що даний об`єкт внесений до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Крім того, вважає, що вона набула право власності на житлове приміщення № 1107 за набувальною давністю, оскільки вона перебувала у трудових відносинах з 1969 р. з Дніпропетровським виробничим об`єднанням взуттєвих підприємств, яке в подальшому перетворено і реорганізовано в ДП «Оріль», з якого вона звільнилася у 2006 році, проживає у гуртожитку з 1989 р. понад 28 років. Нею були укладені договори про надання комунальних послуг, подачу електроенергії, газу, водопостачання та водовідведення з ДК «Лідер», протягом усього часу проживання вона сплачувала всі комунальні послуги.

Отже, протягом тривалого часу (більше 10-ти років) вона відкрито і безперервно володіє кімнатою. Володілець ніколи не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути приміщення, їй не був пред`явлений позов про повернення майна. Правомочною особою є ФДМ України, який понад п`ять років (з 2009 р.) не спромігся внести до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування судового рішення, на підставі якого було зареєстроване право власності на спірний об`єкт за ТОВ «ДП «Комфорт», надавши останньому можливість протиправно відчужувати державне майно.

Вважає, що з огляду на неспроможність ФДМ України захистити протягом тривалого часу право державної власності, внаслідок чого гуртожиток не був переданий у власність територіальної громади, наявність реальної загрози протиправного заволодіння житловими приміщеннями іншими особами, вона може скористатися лише таким способами захисту свого житлового права і права дітей, як визнання за нею права власності на кімнату за набувальною давністю і витребувати її з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку віндикації, вважає себе набувачем майна у порядку набувальної давності, тому обрала такий спосіб захисту права власності, оскільки вона не є стороною правочину, а лише заінтересованою особою (ст.ст. 215, 388 ЦК), тому двостороння реституція як наслідок визнання правочину недійсним, у даному випадку не може бути застосована.

Зокрема, вважає, що у разі задоволення її вимоги про визнання права власності за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України, вона набуває і право на задоволення віндикаційної вимоги.

Враховуючи викладене, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.05.2016 р., укладений між ТОВ «КП «Комфорт» і ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на житлове приміщення № 1107 у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю, витребувати приміщення з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Ухвалою суду першої інстанції від 10.04.2018 р. прийнято до сумісного розгляду з основним позовом позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Фонду державного майна України до ОСОБА_2 , ТОВ КП «Комфорт», ТОВ «ДП «Комфорт», третя особа - Орган опіки і піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним цього ж договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених вимог від 25.01.2018 р. (а.с.150 - 218 т. 1, а.с. 42 т.2).

В обґрунтовування позову ФДМ України зазначив, що відповідач ОСОБА_2 придбала житлове приміщення № 1107 у гуртожитку на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.2016 р., укладеного з ТОВ «КП «Комфорт». Останнє набуло право власності на об`єкти житлової нерухомості - гуртожиток літ. А-12, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. у справі № 904/10561/15 за позовом ТОВ «КП «Комфорт» до ТОВ «ДП «Комфорт, яким визнано за ТОВ «КП «Комфорт» право власності на передане йому як внесок до статутного капіталу будівлю гуртожитку, а саме: а*** - ганок; приямки; загальна площа по першому поверху гуртожитку 85,5 кв.м; загальна площа другого поверху гуртожитку 547,9 кв.м; загальна площа третього поверху гуртожитку 338,1 кв.м; загальна площа по четвертому поверху гуртожитку 454,1 кв.м; прим 512 (п`ятий поверх): поз. 1 площею 1,8 кв.м; поз. 4 площею 4,1 кв.м; загальна площа приміщення 512 - 34,2 кв.м; загальна площа п`ятого поверху гуртожитку 430,1 кв.м; загальна площа по шостому поверху гуртожитку 471,5 кв.м; загальна площа по сьомому поверху гуртожитку 584,9 кв.м; загальна площа по восьмому поверху гуртожитку 435,8 кв.м; загальна площа по дев`ятому поверху гуртожитку 548,5 кв.м; загальна площа по десятому поверху гуртожитку 622,9 кв.м; загальна площа по одинадцятому поверху гуртожитку 620,70 кв.м; загальна площа по 12-му поверху гуртожитку 444,2 кв.м; загальна площа по гуртожитку літ. А-12 - 5750 кв.м, та у загальному користуванні ганок літ. а.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 р. це рішення було скасовано, а провадження у справі припинено.

За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідним рішенням суду встановлено, що ТОВ «КП «Комфорт» неправомірно набуло право власності, тому воно не мало права ним розпоряджатись.

Обґрунтовуючи права на спірну кімнату, ФДМ України посилається на норми ст. 326 ЦК України і ст. 141 ГК України, які закріплюють право державної власності на майно, положення ст.ст. 1, 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», що визначають повноваження ФДМ України щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, зокрема й щодо захисту майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», якою визначені повноваження ФДМ України щодо забезпечення захисту майнових прав держави на території України відповідно до законодавства.

Зазначає, що гуртожиток був збудований за рахунок централізованих джерел фінансування.

Рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191 від 29.03.1974 р. затверджено Акт держкомісії від 28.03.1974 р. про прийняття в експлуатацію гуртожитку на 682 місця, збудованого СУ-1 для Дніпропетровського взуттєвого об`єднання.

Після введення в експлуатацію будівля гуртожитку була передана на баланс Дніпропетровського взуттєвого об`єднання як відомчий житловий фонд.

Наказом від 21.03.1989 р. Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання реорганізоване в Дніпропетровське виробничо-торгове взуттєве об`єднання, яке, в свою чергу, наказом від 08.04.1993 р. за № 151 ліквідоване, а на його базі створене орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль».

Орендним підприємством у 1993 р. був приватизований ЦМК Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання шляхом викупу.

В подальшому орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль» було зорганізовано в Акціонерне товариство «Оріль».

Після приватизації ЦМК Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання право власності на будівлю гуртожитку було зареєстровано КП Дніпропетровське БТІ за Акціонерним товариством «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. і переліку /розшифровки/ від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП ДМБТІ від 11.05.2002 р. за № 2671, окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП «Промінь».

В подальшому АТ «Оріль» було перетворено в ЗАТ «Оріль».

Згідно матеріалів приватизаційної справи Дніпропетровської виробничо-торгівельної фірми «Оріль», 10.09.1993 р. між ФДМУ в особі представника Попової А.А. та організацією орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», від імені якої діяв голова ради Організації орендарів Грицан В.В. , був укладений договір купівлі-продажу № КП-151, предметом якого є цілісний майновий комплекс - Дніпропетровська виробничо-торгівельна взуттєва фірма «Оріль», яка знаходиться в м. Дніпропетровськ по вул. Ю. Фучіка, 18, вартістю 2 001 848 тис. крб.

В подальшому, а саме 28.10.1993 р., був підписаний відповідний акт прийому-передачі, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв згідно з договором купівлі-продажу від 10.09.1993 р. № КП-151, частку викупленого державного майна вищезазначеного підприємства вартістю 2 001 848 тис. Крб.

Згідно довідки «Характеристика предприятия», яка є додатком до додаткової угоди до договору оренди від 26.06.1991 р. № 35, до складу Дніпропетровської виробничо-торгівельної фірми «Оріль», входило ряд соціально-побутових об`єктів, зокрема, гуртожиток по вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпро, яке є предметом даного спору.

Інші документи або посилання, які б свідчили про включення спірного гуртожитку до переліку об`єктів, які підлягали приватизації, в матеріалах приватизаційної справи відсутні.

Під час приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної фірми «Оріль» ФДМУ керувався Законом України «Про приватизацію державного майна» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону. Частиною 2 ст. 3 цього Закону (в редакції, що діяла на момент приватизації ДВТ фірми «Оріль»), було визначено, що його дія не поширюється на приватизацію об`єктів житлового фонду.

Виходячи з положень ст. 4 ЖК УРСР, до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. Статтями 127 - 131 ЖК УРСР і пунктом 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.1986 р. № 208 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) було передбачено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для тієї мети житлові будинки.

Враховуючи, що такі житлові будинки належали підприємствам на праві повного господарського відання, то їх, тобто гуртожитки, слід відносити до об`єктів державного житлового фонду.

Спеціальним законодавством, яке регулює приватизацію державного житлового фонду, є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст.1 цього Закону державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Таким чином, гуртожитки як об`єкти державного житлового фонду, не підлягали приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна».

Враховуючи викладене, не дивлячись на відсутність документів (посилань), які б свідчили про включення спірного гуртожитку до переліку об`єктів, які підлягали приватизації у матеріалах приватизаційної справи, спірний гуртожиток не міг бути приватизований у складі ЦМК Дніпропетровської ВТФ «Оріль».

Стосовно розшифровки основних засобів по залишковій вартості на 28.10.1993 р., яка є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу від 08.09.1993 р. № КП-151 і визначає перелік обладнання, будівель та споруд, які увійшли до складу державного майна, яке підлягало викупу відповідно до цього договору, згідно якої спірний гуртожиток увійшов до вказаного переліку, зазначив таке.

Ця розшифровка була підписана тільки однією особою, а саме головою ради організації орендарів Грицаном В.В. Підпис представника ФДМ України, уповноваженого на підписання договору, відсутній. Також даний документ взагалі відсутній в архівній справі Фонду з приватизації Дніпропетровської ВТФ «Оріль».

Обґрунтовуючи свою позицію, ФДМУ посилається на ті ж рішення судів, на які посилалася позивач ОСОБА_1

ФДМ України вважає, що оскільки ТОВ «ДП Комфорт» не набувало права власності на гуртожиток, а договір купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку від 13.11.2007 р., укладений ним з ДП «Оріль», є нікчемним, що встановлено апеляційним судом Дніпропетровської області (постанова від 11.09.2012 р. у справі № 2-242/10), ці обставини не підлягають доказуванню за правилами п. 3 ст. 61 ЦПК України (чинного на момент подання позову).

Таким чином, ДП «Оріль» не могло внести будівлю гуртожитку до статутного капіталу ТОВ «КП «Комфорт», оскільки не мало на це правових підстав, що й було встановлено постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2016 р. і постановою Вищого Господарського суду України від 19.07.2016 р. у справі № 904/10561/15.

Відтак, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215 ЦК України, ФДМУ вважає, що договір купівлі-продажу від 10.05.2016 р. житлового приміщення № 1107 у гуртожитку, укладений ТОВ «КП «Комфорт» з ОСОБА_2 має бути визнаний судом недійсним. А оскільки житлове приміщення вибуло з володіння ФДМУ поза його волею, то на підставі ст. 388 ЦК України, просить витребувати його з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ФДМУ.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт», треті особи - Фонд державного майна України, Орган опіки і піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 46», про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та позову третьої особи - Фонду державного майна України, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт» третя особа - Орган опіки і піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та Фонд державного майна України звернулись до суду з апеляційними скаргами та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просили рішення суду скасувати і задовольнити їх позовні вимоги.

ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ТОВ «КП «Комфорт» неправомірно набуло у власність кімнату у гуртожитку, де вона проживає разом із своєю сім`єю, та в подальшому відчужило її ОСОБА_2 . Зазначає, що всі рішення господарських судів, згідно яких ЗАТ «Оріль», ДП «Оріль», ТОВ «ДП «Комфорт», ТОВ «КП «Комфорт», набули право власності на гуртожиток, були скасовані судами вищих інстанцій, при цьому єдиним законним володільцем гуртожитку є держава в особі Фонду державного майна України.

Фонд державного майна України також посилається на вищезазначені обставини та зазначає, що після здійснення приватизації Орендним підприємством «Оріль» гуртожиток не був внесений до складу ЦМК, тобто майно перебувало на балансі держави. Надалі ТОВ «КП «Комфорт» на підставі рішення господарського суду, що було в подальшому скасовано, відчужило за договором купівлі - продажу від 10.05.2016 р кімнату гуртожитку № 1107. Оскільки кімната гуртожитку № 1107 незаконно вибула з володіння держави таке майно підлягає витребуванню у ОСОБА_2

Правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, учасники справи не скористалися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та Фонду державного майна України в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що спір з приводу володіння у порядку господарського судочинства не розглянуто, ані ОСОБА_1 , ані ФДМ України не надано суду доказів того, що будівля гуртожитку на даний час має статус державного майна і ФДМ України має право розпорядження та повного господарського відання (оперативного управління) цим майном.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішенню ради директорів підприємств взуттєвої промисловості МЛП УРСР від 3-4 квітня 1974 р. «Про упорядкування обліку і розподілу жилої площі на підприємствах і в організаціях системи Міністерства легкої промисловості УРСР», за рахунок централізованих джерел фінансування будується гуртожиток на 620 місць.

Згідно із копією рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191 параграф 12 від 29.03.1974 р. затверджено Акт держкомісії від 28.03.1974 р. про прийняття в експлуатацію гуртожитку на 682 місця, збудованого СУ-1 для Дніпропетровського взуттєвого об`єднання

30.01.1989 р. на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничо-торгівельного взуттєвого об`єднання від 30.01.1989 р. ОСОБА_1 було видано ордер на вселення до кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_1 , разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно із довідкою органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку АДРЕСА_1 від 24.10.2017 р., у кімнаті № 1107 проживають позивач ОСОБА_1 , її діти: син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Наказом від 21.03.1989 р. Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання реорганізоване в Дніпропетровське виробничо-торгове взуттєве об`єднання, яке, в свою чергу, наказом від 08.04.1993 р. № 151, ліквідовано, а на його базі створене Орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль».

Орендним підприємством у 1993 році був приватизований цілісний майновий комплекс (надалі ЦМК) Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання шляхом викупу.

В подальшому, орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль» було реорганізовано в Акціонерне товариство «Оріль».

Після приватизації ЦМК Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 було зареєстровано КП «ДМБТІ» за АТ «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. та переліку (розшифровки) від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП «ДМБТІ» від 11.05.2002р. за № 2671, окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП «Промінь».

В подальшому АТ «Оріль» перетворено у ЗАТ «Оріль».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007 р. у справі № 14/51-07(41/36-07) було задоволено позов Дочірнього підприємства «Оріль» до ЗАТ «Оріль» про визнання права власності на будівлю гуртожитку. За обставинами справи, АТ «Оріль», правонаступником якого є ЗАТ «Оріль», внесло до статутного фонду Дочірнього житлово-комунального підприємства «Комфорт» акціонерного товариства «Оріль», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Оріль» будівлю гуртожитку, але, як стверджувало у позові ДП «Оріль», ЗАТ «Оріль» не надало останньому правовстановлюючих документів, з огляду на що ДП «Оріль» звернулося до господарського суду із позовом до ЗАТ «Оріль» про визнання права власності. На підставі цього рішення за ДП «Оріль» було зареєстровано право власності.

Проте, це рішення Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2008 р. за касаційною скаргою ФДМ України було скасовано, матеріали справи направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2009 р. провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням відповідача у справі - ЗАТ «Оріль».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. було задоволено позов ТОВ «ДП «Комфорт» до ДП «Оріль» про визнання права власності на частину будівлі гуртожитку, переданої ТОВ «ДП «Комфорт» за простим письмовим договором, від нотаріального посвідчення якого ДП «Оріль» ухилилося. Право власності було зареєстровано КП «ДМБТІ» на підставі цього рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2009 р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. було скасовано за касаційною скаргою ФДМ України, матеріали справи направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 р. провадження у справі припинено у зв`язку з припиненням відповідача у справі - ДП «Оріль».

Отже, і це рішення суду не стало підставою набуття права власності на будівлю гуртожитку ТОВ «ДП «Комфорт».

У 2007 році інші мешканці гуртожитку зверталися до суду із вимогами про захист житлових прав. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до ФДМУ і ТОВ «ДП «Комфорт» про визнання приватизації будівлі гуртожитку недійсною та за зустрічним позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до ФДМУ про визнання права власності на будівлю гуртожитку, у задоволенні позову про визнання приватизації недійсною відмовлено, право власності на будівлю гуртожитку визнано за ТОВ «ДП «Комфорт».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. скасовано, визнано незаконним включення будинку гуртожитку до ЦМК Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвих фірми «Оріль» переданої у порядку приватизації ЗАТ «Оріль» у 1993 році, провадження за зустрічним позовом закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2012 р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 р. і рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 р. скасовано, провадження у справі в частині позовних вимог до ФДМУ, ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизацію недійсною закрито. Підставою закриття провадження в зазначеній частині слугувало те, що спір стосується приватизації державного майна, а не приватизації державного житлового фонду, тому цей спір підсудний господарським судам. В частині визнання права власності за ТОВ «ДП Комфорт» справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 р. ТОВ «ДП Комфорт» відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права власності на будівлю гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ДП Комфорт" на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ухвалою від 21 січня 2013 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 за позовом ОСОБА_8 до Фонду державного майна України за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, що було залишено без змін Постановою Вищого Господарського Суду від 06 грудня 2016 року, встановлено, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток по АДРЕСА_1 не був у складі цілісного майнового комплексу. Розшифровка від 28.10.1993 року в дослідженому судами оригіналі приватизаційної справи відсутня, на підставі чого судами першої, апеляційної і касаційної інстанцій встановлено, що ні до ні після приватизації будівля гуртожитку до складу ЦМК ДВТВ «Оріль» не входила, спірна нерухомість внесена до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

За умовами пункту 1.3 Договору купівлі-продажу № КП-151 від 08.09.1993 року, укладеного між Фондом державного майна України (Продавець) та організацією орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» (Покупець), право власності на цілісний майновий комплекс Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», що приватизується, переходить до Покупця з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу. До цього часу державне майно знаходиться у Покупця на праві повного господарського відання».

Судом встановлено, що Дніпропетровська виробничо-торгівельна взуттєва фірма «Оріль» до моменту приватизації її шляхом викупу організацією орендарів була об`єктом державної власності, оскільки входила до складу підприємств взуттєвої: промисловості і підпорядковувалася Міністерству легкої промисловості УРСР.

Правовий режим майна державного підприємства визначений частиною і статті 37 Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин): «майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України».

Частиною 2 зазначеної статті визначено, що у разі прийняття державним органом, уповноваженим управляти державним майном, рішення про реорганізацію або ліквідацію державного підприємства, трудовий колектив має право вимагати передачі підприємства в оренду або перетворення його в інше підприємство, засноване на колективній власності.

На базі Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» була створена організація орендарів, яка згодом здійснила приватизацію цілісного майнового комплексу фірми шляхом викупу, та здійснила її перетворення в об`єкт колективної власності - Акціонерне товариство «Оріль», що вірно встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи.

Приватизація державного майна (у даному випадку цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль») здійснювалася спеціально уповноваженим на те органом - Фондом державного майна України.

Відповідно до Тимчасового положення, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 року № 2558-ХII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд державного майна України (Фонд) є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавного власністю, а основними завданнями Фонду, зокрема, є захист майнових прав України на її території та за кордоном.

Таким чином, оскільки, як встановлено господарськими судами у справі № 910/10830/13, до початку приватизації та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі цілісного майнового комплексу, гуртожиток залишився у власності держави.

Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вищенаведені судові рішення та здійснив переоцінку обставин, встановлених господарськими судами, всупереч положенням ч.4 ст.82 ЦПК України про те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. у cправі № 904/10561/15 визнано за ТОВ КП «Комфорт» право власності на передане йому ТОВ «ДП Комфорт» як внесок до статутного капіталу нерухоме майно гуртожитку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 р. це рішення скасовано, оскільки право власності ТОВ «ДП «Комфорт» було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 05.08.2008 р. на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р., яке у подальшому було скасовано, тобто відсутнє рішення суду про визнання за ТОВ «ДП «Комфорт» права власності, зокрема, і на спірне майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 19 липня 2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 р. та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р. скасовано повністю і припинено провадження у справі в зв`язку з відсутністю між сторонами предмету спору.

Однак в процесі оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 р., 10.05.2016 р. між ТОВ «КП «Комфорт» і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення № 1107 гуртожитку літ А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. за реєстровим № 796.

Частиною 1 статті 215 ЦК України унормовано підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та Фонду державного майна України про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення № 1107 гуртожитку літ А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 10.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт» і ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. за реєстровим № 796 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки його зміст суперечить інтересам держави, яка є власником спірного майна.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Частиною 2 статті 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є, зокрема, держава.

Приписами статті 326 ЦК України встановлено, що у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки державного майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Фонд державного майна відповідальний перед Президентом України.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», до основних завдань Фонду державного майна України належать: повернення у державну власність державного майна, що було відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства.

Поняття управління об`єктами державної власності визначене статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», згідно якої, управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначені повноваження уповноважених органів управління, а саме: ведення обліку об`єктів державної власності, що перебувають у його управлінні, здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; виявлення державного майна, яке тимчасово не використовується, та внесення пропозицій щодо умов його подальшого використання; надання згоди Фонду державного майна України на передачу об`єктів державної власності до статутних капіталів господарських товариств, виконання інших передбачених законодавством функцій з управління об`єктами державної власності.

Статтею 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до повноважень Фонду державного майна України віднесено, зокрема, забезпечення захисту майнових прав держави на території України відповідно до законодавства.

Таким чином, оскільки спірне майно вибуло з володіння поза волею власника, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог Фонду державного майна України про витребування майназ чужого незаконного володіння з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог Фонду державного майна України та витребування на користь держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_13 Т.І . житлового приміщення № 1107 гуртожитку літ.А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на житлове приміщення № 1107 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності та витребування на її користь зазначеного майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення таких вимог позивача на підставі ст.344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку ст.344 ЦК України з витребуванням цього майна на її користь.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, на користь ОСОБА_1 звідповідачів підлягають стягненню судові витрати по 533,33 грн з кожного, а на користь Фонду державного майна України звідповідачів підлягають стягненню судові витрати по 1 617,87 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування майназ чужого незаконного володіння та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення № 1107 гуртожитку літ.А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт» і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. за реєстровим № 796.

Витребувати на користь держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_2 житлове приміщення № 1107 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт»на користь ОСОБА_1 судові витрати по 533,33 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт» на користь Фонду державного майна України судові витрати по 1617,87 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова