Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа №464/7647/17

провадження №61-8172св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки і піклування до ОСОБА_1 , третя особа - приватний заклад «Дитячий будинок «Надія», про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року у складі судді Рудакова І. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

учасники справи:

позивач - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки і піклування,

представники позивача: Петришин Олег Іванович , Коваль Андрій Степанович ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний заклад «Дитячий будинок «Надія»,

представник третьої особи - Семерук Ольга Миколаївна,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2017 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Сихівська райадміністрація), як орган опіки і піклування. звернулась з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний заклад «Дитячий будинок «Надія», у якому просила відібрати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав, з переданням дитини органу опіки і піклування Сихівської райадміністрації для влаштування її під сімейну форму опіки; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь приватного закладу «Дитячий заклад «Надія» у твердій грошові сумі у розмірі 900 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

2. Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 написала заяву та уклала угоду про тимчасове влаштування її дитини в Будинок дитини № 2 м. Львова терміном - до виповнення дитині 3 років. Заява мотивована тяжким майновим становищем.

4. 02 листопада 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Сихівської райадміністрації прийнято висновок про доцільність відібрання від ОСОБА_1 дитини без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із тим, що в ході розгляду цього питання було представлено ряд документів, які свідчать про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків. Зокрема, відповідач не часто відвідує дитину, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не переживає за життя, здоров`я, майбутнє дочки, матеріально не забезпечує, не створила належних умов для проживання дитини, дитина з народження перебуває у державних закладах, чим порушується право дитини на проживання у сім`ї та враховано особу матері. Дитина перебуває у приватному закладі «Дитячий будинок «Надія».

5. Посилаючись на наведене, Сихівська райадміністрація просила позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня

2018 року позов задоволено.

Відібрано дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав, з переданням дитини органу опіки і піклування Сихівської райадміністрації для влаштування її під сімейну форму опіки чи у відповідний дитячий заклад.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь приватного закладу «Дитячий заклад «Надія» у твердій грошові сумі у розмірі 900 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої дочки, безпричинно та свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан їх здоров`я, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, що є підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та її подальше влаштування під сімейну форму опіки чи відповідний дитячий заклад.

8. Суд також зазначив, що реєстрація дитини по місцю реєстрації матері - відповідача у справі, після подання даного позову сама по собі не свідчить про належність виконання батьківських обов`язків матір`ю.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 рокузалишено без змін.

10. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, наявним доказом і безперечним фактам.

13. Заявник указує, що нею створено належні умови для проживання дочки, яку вона зареєструвала за місцем своєї реєстрації, вона працює і має намір надалі добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки. Також обіцяє належно піклуватися про дочку, належно ставитися до її виховання і матеріально забезпечувати її.

14. Касаційна скарга також містить посилання на те, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд не дав належної оцінки тому факту, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, отримує невисоку пенсію, інших доходів не має, потребує постійного медикаментозного лікування. Розмір аліментів визначений у 900 грн для заявника є високим.

Доводи інших учасників справи

15. Інші учасники справи відзив щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

17. Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

18. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

19. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

20. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

21. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстрація народження малолітньої ОСОБА_5 проведена відповідно до абзацу 2 частини першої статті 135 СК України.

23. Малолітня ОСОБА_5 не проживає із матір`ю з народження та знаходиться у дитячому будинку відповідно до заяви матері про прийняття дитини у будинок дитини. На підставі розпорядження Сихівської райадміністрації від 18 липня 2014 року дитина перебуває у приватному закладі «Дитячий будинок «Надія».

24. Реєстрація дитини за місце реєстрації і проживання матері за адресою:

АДРЕСА_1 здійснена після пред`явлення даного позову, лише 28 листопада 2017 року після неодноразових зобов`язань ОСОБА_1 , які вона надавала позивачу у 2012 та 2014 роках.

25. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 08 червня 2010 року та від 17 жовтня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 в помешканні брудно, розкинені різні речі, меблі поламані, частково зірваний паркет, квартира потребує термінового санітарного ремонту. Для проживання та розвитку дитини не створено належних умов.

26. Відповідно до листів приватного закладу «Дитячий будинок «Надія» мати відвідує дитину, яка перебуває у дитячому будинку нечасто, і при таких відвідуваннях не цікавиться виховання, навчанням дочки, що підтверджено листами

27. Місцевий суд заслухав думку малолітньої дитини, яка пояснила, що з матір`ю спілкується по телефону, не часто бачить її, не хоче повертатися до матері до закінчення навчання у школі.

28. Згідно з висновком органу опіки і піклування Сихівської райадміністрації від 02 листопада 2017 року комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про доцільність відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не переживає за життя, здоров`я, майбутнє доньки, матеріально її не забезпечує, не створила належних умов для проживання,

з метою захисту інтересів дитини, її права на проживання в сім`ї.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

30. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

32. Предметом спору у справі, яка переглядається, є відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав, з переданням дитини органу опіки і піклування Сихівської райадміністрації для влаштування її під сімейну форму опіки та стягнення аліментів.

33. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

34. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

35. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

36. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада

1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

37. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

38. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

39. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

40. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

41. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

42. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України,

№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

43. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням («Савіни проти України»,

№ 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

44. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

45. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

46. Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від відповідача, суд виходив із доведеності позивачем факту умисного ухилення з боку відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, урахував конкретні обставини справи, а саме: непроживання дитини із матір`ю з народження, перебування дитини у дитячому будинку, нечасті відвідування дитини матір`ю, відсутність заінтересованості матері у піклуванні дитиною у її фізичному, духовному та моральному розвитку, з боку матері не вчинялось жодних дій для створення належних умов для проживання дитини разом із нею, а також небажання самої дитини повертатися до матері до закінчення навчання у школі.

47. Колегія суддів погоджується з висновком суду про відібрання дитини, оскільки така міра найбільше відповідає інтересам дитини.

48. Посилання в касаційній скарзі на створення заявником належних умов для проживання дитини: реєстрація дитини в належній заявнику на праві власності квартирі та працевлаштування заявника сама по собі не свідчить про належність виконання батьківських обов`язків матір`ю.

Щодо стягнення аліментів

49. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

50. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

51. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

52. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

53. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України).

54. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

55. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

56. Судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення позовних вимог про стягнення аліментів враховано усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів, застосовано Закон України «Про прожитковий мінімум» та виходили виключно із інтересів дитини.

57. За положеннями абзацу 2 частини першої статті 170 СК України у разі відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

58. Частиною третьою статті 193 СК України встановлено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

59. Місцевий суд ухвалив відібрати дитину від матері без позбавлення її батьківських прав з передачею дитини органу опіки та піклування Сихівської райадміністрації для влаштування її під сімейну форму опіки чи у відповідний дитячий заклад.

60. Тобто, на позивача покладено обов`язок по подальшому влаштуванню дитини.

61. Разом із тим, стягуючи аліменти на користь приватного закладу «Дитячий заклад «Надія», у якому дитина перебуває на підставі розпорядження Сихівської райадміністрації від 18 липня 2014 року, суд не врахував, що питання щодо влаштування дитини має вирішуватись безпосередньо позивачем після набрання даним судовим рішенням законної сили.

62. Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення аліментів на дитину має відбуватись шляхом перерахування на особистий рахунок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритому у відділенні Державного ощадного банку України.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

63. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

64. Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

65. Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

66. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення в частині одержувача аліментів підлягають зміні.

67. В іншій частині судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 березня 2019 року в частині одержувача аліментів змінити.

3. Стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводити шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

4. Зобов`язати Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради

у місячний строк відкрити зазначений особистий рахунок.

5. В іншій частині рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 20 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська