ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6761/19 Справа № 205/4484/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2018 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради до ОСОБА_1 про відшкодування надміру сплачених бюджетних коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 27.11.2014 року їй була призначена допомога як внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі вимоги Східного офісу Державної аудиторської служби України від 24.10.2016 р. № 04-04.2-05-15/211 «Щодо усунення порушень законодавства» було зупинено виплату адресної допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з виявленням обставин, щодо наявності майна сім`ї, а саме, придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Копію повідомлення про припинення надання допомоги № 21/22 від 14.12.2016 року, якою повідомлено про наявність переплати допомоги та зобов`язано повернути переплачені кошти у сумі 13 437,17 грн., ОСОБА_1 відмовилась від отримання вказаного документу, надавши свої пояснення.

Оскільки відповідач добровільно не повертає надмірно сплачені бюджетні кошти, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь виплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 13437,17 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2018 року позовні вимоги позивача було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпро ради надміру сплачені бюджетні кошти, у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 13437,17 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпро ради своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпро ради та отримує допомогу переміщеним особам на проживання.

27.11.2014 року відповідач звернулася із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На підставі заяви ОСОБА_1 згідно постанови КМУ від 01.10.2014 за № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», була призначена та виплачувалася щомісячна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 13437,17 грн.

В результаті проведеної ревізії в Управлінні в період з 29.06.2016 по 13.09.2016 Східним офісом державної аудиторської служби шляхом опрацювання даних бази Міністерства фінансів України було виявлено, що під час отримання допомоги ВПО у члена сім`ї відповідача, ОСОБА_2 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1968 року, наявне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який в подальшому згідно договору дарування від 27.05.2016 було подаровано іншій особі.

Розпорядженням від 05 грудня 2016 року призупинено виплату адресної допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 .

Копію повідомлення про припинення надання допомоги № 21/22 від 14.12.2016, яким повідомлено про наявність суми переплати допомоги та на виконання п. 6 Постанови КМУ від 01.10.2014 року за № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», зобов`язання повернути переплачені кошти в сумі 13437,17 грн. відповідач відмовилась отримувати, про що мається відповідна відмітка.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач в добровільному порядку не повернула незаконно виплачені кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 13437,17 грн., а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на необгрунтуваність рішення суду першої інстанції щодо залишення її та її сім`ї вже протягом восьми місяців без жодних коштів на існування (пенсії та адресної допомоги).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 01.10.2014 за № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» - Грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

В п. 6 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 за № 505«Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» передбачено, що допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем по справі належними та допустимими доказами, що на підставі проведеної ревізії в Управлінні в період з 29.06.2016 по 13.09.2016 Східним офісом державної аудиторської служби шляхом опрацювання даних бази Міністерства фінансів України було виявлено, що під час отримання допомоги ВПО у члена сім`ї відповідача - ОСОБА_2 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1968 року, наявне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який в подальшому згідно договору дарування від 27.05.2016 було подаровано іншій особі.

Згідно п. 11 вищезазначеного Порядку - уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Існує вичерпний перелік обставин, які є підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб визначений статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УІІ від 20.10.2014 року, а саме, п. 5 - особа подала завідомо недостовірні відомості.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог позивача та стягнення з ОСОБА_1 незаконно виплачені кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам з листопада 2015 року по травень 2016 року в сумі 13437,17 грн.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова