Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 342/28/16-ц

провадження № 61-17492св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», приватний нотаріус Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак НаталіяЯрославівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року у складі судді Федів Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про захист прав споживача фінансових послуг.

Позов мотивовано тим, що 14 березня 2006 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому надано кредит у розмірі 15 500 доларів США строком на 180 місяців до 12 березня 2021 року зі сплатою 10 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором

15 березня 2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 81,6 кв. м, житловою площею 54,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Посилався на те, що зобов'язання за спірним кредитним договором ним виконано у повному обсязі на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2010 року у справі за позовом прокурора Городенківського району Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Національного банку України в особі ВАТ КБ «Надра» до нього та ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Вказаний факт підтверджується постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ВП №24678449 від 27 червня 2013 року, в якій зазначено, що судове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 2-298/2010 ним повністю виконане.

З 2013 року ВАТ КБ «Надра» не має до нього фінансових претензій. Зазначав, що у такому випадку також мають бути припинені іпотечні правовідносини з

ВАТ КБ «Надра», оскільки вони припинились 27 червня 2013 року, тобто в момент припинення дії кредитного договору від 14 березня 2006 року його виконанням на підставі вказаного рішення суду у справі № 2-298/2010.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просив суд: визнати припиненим кредитний договір від 14 березня 2006 року, в результаті чого визнати припиненим договір іпотеки від 15 березня 2006 року на будинок АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу (далі - Городенківське РНО) Івано-Франківської області Стефурак Н. Я.; зняти заборону на відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна, що зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса Городенківського РНО Івано-Франківської області СтефуракН. Я.; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис

від 15 березня 2006 року за реєстраційним номером 2971518 про заборону на відчуженням нерухомого майна як на об'єкт обтяження щодо будинку АДРЕСА_1; зобов'язати приватного нотаріуса Городенківського РНО Івано-Франківської області Стефурак Н. Я. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження іпотекою вказаного нерухомого майна; зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» повернути йому документи на зазначений будинок.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 23 вересня 2016 року залучено до участі у вказаній справі як співвідповідача приватного нотаріуса Городенківського РНО Івано-Франківської області Стефурак Н. Я.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором

від 14 березня 2006 року, у зв'язку з чим на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2010 року з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку стягнуто на користь ВАТ КБ «Надра» 126 618 грн 76 коп. боргу, відсотків та пені за спірним кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили та є чинним. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Городенківського районного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» 126 618 грн

76 коп. боргу закінчено у зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив борг. Однак позивач у період з 2011 року по 2013 рік заборгованість не сплачував, а продовжував користуватися кредитними коштами. Відповідно до розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором станом на 22 січня 2015 року у ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Надра» наявна заборгованість у розмірі 23 958,20 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 378 174 грн 32 коп. Отже, у позивача є заборгованість перед відповідачем, у зв'язку з невиконання основного зобов'язання щодо сплати відсотків за кредитним договором від 14 березня 2006 року. Вказане позивачем не спростовано, як і не надано суду доказів, які б підтверджували повну відсутність кредитної заборгованості перед банком, що свідчило б про припинення кредитного договору. За таких обставин, іпотечний договір

від 15 березня 2006 року, який був укладений у забезпечення виконання кредитного зобов'язання, не може бути припиненим, відтак не може бути знята заборона на відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним й обґрунтованим. Районним судом зроблені вірні висновки відносно того, що у ОСОБА_2 є заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра», у зв'язку з невиконання основного зобов'язання щодо сплати відсотків та інших платежів за кредитним договором від 14 березня 2006 року, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22 січня 2015 року у ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Надра» наявна заборгованість у розмірі 23 958,20 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 378 174 грн 32 коп.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що роздруківка заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2006 року подана з порушенням вимог статті 131 ЦПК України 2004 року, тому не є належним та допустимим доказом, який суди попередніх інстанцій мали брати до уваги при вирішенні вказаної справи. Крім того, вказував на те, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку з цим основного зобов'язання іпотека припиняється, при цьому суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що у нього є заборгованість перед банком, у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання щодо сплати відсотків за кредитним договором від 14 березня 2006 року на загальну суму 23 958 доларів США 20 центів. Однак, у договорі іпотеки, зазначено (пункт 9.3), що договір іпотеки діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором, проте згідно положень Закону України «Про захист правспоживачів» є незаконним нарахування банком комісії за кредитом, а також є незаконним нарахування пені та штрафу за указаним кредитним договором.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем у справі не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_2, подана представником - ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 14 березня 2006 року, у зв'язку з чим рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області

від 13 грудня 2010 року у справі № 2-298/2010 з ОСОБА_2 та

ОСОБА_5 у солідарному порядку стягнуто на користь ВАТ КБ «Надра»

126 618 грн 76 коп. боргу, відсотків та пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду набрало законної сили і є чинним.

Постановою держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Городенківського районного суду Івано-Франківської області № 2-298, виданого 15 січня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» 126 618 грн 76 коп. боргу закінчено у зв'язку з тим, що боржник - ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив борг.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився.

У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня

2010 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2006 року у розмірі 126 618 грн 76 коп.

Отже, банк скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитними договорами та отримав судовий захист своїх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування заборгованості є безпідставним.

Визнаючи обґрунтованими висновки районного суду, апеляційний суд не врахував, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2006 року виконано у повному обсязі відповідно до постанови держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Городенківського районного суду Івано-Франківської області № 2-298, виданого 15 січня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» 126 618 грн 76 коп. боргу закінчено.

Нарахування заборгованості станом на 22 січня 2015 року щодо сплати процентів за користування кредитом, тіло якого достроково стягнуто за раніше ухваленим рішенням суду, комісії за користування кредитом, а також пені за прострочення сплати мінімального платежу нормами цивільного законодавства не передбачено, у такому випадку кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.

Тому, апеляційний суд, зазначаючи про наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед банком, не вказав і не встановив, чи було на час розгляду справи заявлено до нього позовні вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру заборгованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповіднодо пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк