Справа № 473/5058/18
РІШЕННЯ

іменем України

"21" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом в якому вказував, що 04 лютого 2000 року помер його батько ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 6,62 умовних кадастрових гектарів у землі в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району, що перебувала в колективній власності КСП «Прибужанівське».

Спадщина була прийнята позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Прийнявши спадщину, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав на пай.

Проте нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкових прав з підстав відсутності доказів прийняття спадкоємцем спадщини, а також відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує належність спадкодавцю спірного паю.

В зв'язку з цим ОСОБА_2 просив в судовому порядку встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька, а також визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,62 умовних кадастрових гектарів у землі в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району, що перебувала в колективній власності КСП «Прибужанівське», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

В підготовчому судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача ОСОБА_2, його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Прибужанівської сільської ради Вознесенського району в підготовче судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що 04 лютого 2000 року помер батько позивача ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 6,62 умовних кадастрових гектарів у землі в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району, що перебувала в колективній власності КСП «Прибужанівське».

Спадщина була прийнята позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом, шляхом фактично вступу в управління спадковим майном.

Прийнявши спадщину, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав на пай.

Проте нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкових прав з підстав відсутності доказів прийняття спадкоємцем спадщини, а також відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує належність спадкодавцю спірного паю.

Проте факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька повністю підтвердився показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які пояснили, що одразу ж після смерті ОСОБА_3 позивач вступив в управління спадковим майном, частиною цього майна розпорядився.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В разі наявності спору про право такі факти підлягають розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Враховуючи обставини справи, суд вбачає підстави для встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 525 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття та прийняття спадщини) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

З положень ст. 548 ЦК України 1963 року вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він подав відповідну заяву про прийняття спадщини або вчинив дії, що свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно до п.п. 2, 5 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

При цьому, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 1996 року КСП «Прибужанівське» отримало Державний акт на право колективної власності на землю. До списку пайовиків під №289 був включений ОСОБА_3

Встановлений по підприємству розмір земельної частки (паю) для виділення кожному пайовику становить 6,62 умовних кадастрових гектарів.

Таким чином, незважаючи на те, що спадкодавець за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), проте це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини після його смерті.

Судом встановлено, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті батька.

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не встановлено.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 04 лютого 2000 року в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, шляхом вступу в управління спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку (пай) розміром 6,62 умовних кадастрових гектарів у землі в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, що перебувала в колективній власності КСП «Прибужанівське», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 04 лютого 2000 року в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Вуїв О.В.