Єдиний унікальний номер 235/1629/19 Номер провадження 22-ц/804/2392/19

Єдиний унікальний номер 235/1629/19 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Номер провадження 22-ц/804/2392/19 Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Никифоряка Л.П., Санікової О.С.

за участі секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року у справі № 235/1629/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про накладення стягнення на спадкове майно (суддя Філь О.Є.), ухваленого в приміщенні суду в м.Покровськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про накладення стягнення на спадкове майно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що наприкінці вересня 2018 року вона прийняла рішення купити квартиру. На її оголошення відповіла ОСОБА_3 , яка мала намір продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

01.10.2018 року вони з ОСОБА_3 здійснили незалежну оцінку ринкової вартості квартири, за проведення якої оплатила вона (позивач). 04.10.2018 року вона виплатила ОСОБА_3 завдаток у розмірі 4000 доларів США, що на прохання ОСОБА_3 було оформлено договором позики в робочому кабінеті адвоката Варцаба О.Д. При передачі коштів також був присутній відповідач по справі ОСОБА_2

Оцінена сума вартості квартири склала 177748 грн., вартість суми завдатку за курсом НБУ на дату 04.10.2018 року складала 113280 грн., за оцінку квартири було сплачено 1200 грн., тобто в дату укладення договору купівлі-продажу вона була зобов`язана передати ОСОБА_3 залишок суми в розмірі 63268,00 грн.

Після цього відповідач ОСОБА_2 повідомив, що втратив паспорт, тому не може знятися з реєстраційного обліку. В подальшому вона дізналась, що ОСОБА_3 померла, а відповідач є спадкоємцем після смерті матері. Позивач зареєструвала у приватного нотаріуса Шевера О.С. вимоги кредитора, направила відповідачу рекомендований лист із вимогою негайного повернення грошей одним платежем, але відповіді не дочекалась.

Пославшись на ст.1282 ЦК України та рішення Верховного Суду України у справі №676/1958/16-ц від 12 квітня 2017 року зазначила, що у відповідача не було підстав відмовлятись від повернення коштів, отриманих його померлою матір`ю.

Просила накласти стягнення на спадкове майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодився з даним рішенням суду першої інстанції та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини справи.

Посилається на ст.ст.1218, 1221, 1268, 1270, 1281-1282 ЦК України, постанову ВС від 26 вересня 2018 року у справі №483/1953/16-ц та зазначає, що борг виник не тільки на підставі розписки, оскільки в матеріалах справи наявний договір позики, укладений між позивачем та померлою ОСОБА_3 б/н від 04.10.2018 року. Однак зазначений доказ судом не досліджувався.

Також посилається на висновки ВС, викладені у постанові від 21 березня 2018 року у справі №645/3265/13-ц, згідно яких належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є саме звернення до суду з позовом про накладення стягнення на спадкове майно.

Крім того, зазначає, що судом не надано оцінку листу-вимозі позивача, яка була направлена відповідачу ОСОБА_2 та отримана ним, докази чого наявні в матеріалах справи. Вважає, що оскаржуване рішення містить суперечності, а саме: в рішенні зазначено, відповідач не визнав позовні вимоги у повному обсязі, проте судом зроблено висновок, що факт відмови ОСОБА_2 від одноразової виплати судом не встановлено.

Звертає увагу, що судом не було роз`яснено наслідки невчинення позивачем процесуальних дій, а саме витребування документів на підтвердження права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . На думку позивача, посилання в звіті про оцінку майна на те, що власником квартири є ОСОБА_3 , та факт того, що сторони це не заперечують, - є підтвердженням права власності на квартиру саме померлої ОСОБА_3 , та ця обставина згідно ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась; про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився; про дату час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку на адресу місця реєстрації, за якою повідомлявся при розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно доповідної записки, передати повідомлення про час та місце розгляду справи відповідачу ОСОБА_2 шляхом направлення телефонограми не представилось можливим через відсутність зв`язку за зазначеним номером мобільного телефону (а.с.152).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 04 жовтня 2018 року та договору позики між фізичними особами від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_1 гроші в розмірі 4000 доларів США. Зазначену суму зобов`язується повернути в порядку, який визначений договором, тобто не пізніше 24 жовтня 2018 року (а.с.17, 18).

Факт отримання ОСОБА_3 зазначеною суми грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19).

Приватним нотаріусом Шевера О.С. 01.02.2019 року була заведена спадкова справа № 21/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Станом на 28.03.2019 року заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 її спадкоємці не подавали (а.с.55, 56).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Шевера О.С. від 25.04.2019 року щодо кола спадкоємців померлої ОСОБА_3 вбачається, що син спадкодавця ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовився на користь відповідача по справі ОСОБА_2 . ОСОБА_2 , 1971 року народження, син спадкодавця, спадщину прийняв, так як був постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на день її смерті, відомості про будь-яких інших спадкоємців ОСОБА_3 у спадковій справі відсутні (а.с.64, 65).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Шевера О.С. від 21.05.2019 року свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 не видавалися. ОСОБА_1 дійсно зверталася із письмовою заявою-претензією як кредитор ОСОБА_3 із вимогами до її спадкоємців (а.с.73).

Зі звіту про оцінку майна від 01.10.2018 року вбачається, що замовником оцінки була ОСОБА_3 , вона також зазначена в якості власника майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється відповідачем. Згідно звіту ринкова вартість квартири складає 177748 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера вартість оцінки 1200 грн була сплачена ОСОБА_3 (а.с.9-16). З зазначеною оцінкою відповідач не згоден, але клопотання про призначення експертизи з метою визначення реальної вартості квартири не заявляв через те, що повністю не визнає позовні вимоги.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартираи АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.133, 134).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на ст.1282 ЦК України та рішення Верховного Суду України у справі № 676/1958/16-ц від 12 квітня 2017 року в якому зазначено, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Суд звертає увагу на те, що хоч спадкоємці і відповідають в межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто вимоги кредиторів погашаються виключно за рахунок спадкового майна, звернення до суду одразу з позовом про звернення стягнення на спадкове майно законодавством не передбачено.

Зазначив, що звернення кредитора з вимогою про накладення стягнення на майно до відмови спадкоємця задовольнити вимоги одним платежем чи до фактичних дій, які свідчать про відмову, є передчасним і є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з захистом прав у спосіб, невизначений законодавством.

Прийшов до висновку, що в даному випадку кредитору необхідно було спочатку звернутись до суду з вимогами до спадкоємця про стягнення коштів, а вже потім або виконувати рішення суду про стягнення грошових коштів в загальному порядку, або звертатись до суду з позовом про накладення стягнення на майно.

Колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суд першої інстанції, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, наданих їм в суді першої інстанції, він не заперечував факту отримання спадкодавцем (померлою ОСОБА_3 ) зазначеної в позові суми позики. Ці обставини, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Як зазначив в своїй постанові від 21 березня 2018 року по справа № 645/3265/13-ц (№ провадження № 61-5552св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Також суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що виходячи зі змісту вказаних норм закону, звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення суми заборгованості за договорами кредиту, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором ПАТ КБ «УкрСиббанк» і позичальником ОСОБА_9 припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємці сторонами кредитних договорів не були. На правовідносини між кредитором і спадкоємцями позичальника не поширюються норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема право на пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення частини другої статті 1282 ЦК України, що виразилося у неправильному тлумаченні закріплених у ній норм, та помилково вважали, що кредитору належить право звернення до суду з вимогою до спадкоємців про стягнення грошових коштів.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий же спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно, яке було передане їм у натурі.

При цьому закон не передбачає форму, в якій має бути здійснена відмова спадкоємців задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не дав вірної оцінки встановленим фактичним обставинам справи, зокрема направленню позивачем до звернення до суду з даним позовом, вимоги до відповідача від 24.01.2019 року, яка ним отримана 26.01.2019 року (а.с.20, 21), про виплату їй в повному обсязі, одноразовим платежем, суми наданої спадкодавцеві позики, та прийшов до помилкового висновку про необхідність спочатку звернення до суду з позовом про стягнення коштів, а вже потім або виконувати рішення суду про стягнення грошових коштів в загальному порядку, або звертатись до суду з позовом про накладення стягнення на майно.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ґрунтується на неправильному застосуванні до спірних правовідносин вищенаведених норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Звернути стягнення на спадкове майно - спірну квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 році, в межах належної до виплати позивачу грошової суми в розмірі 113280 грн. (4000 дол.США за офіційним курсом НБУ станом на день позики 04.102018 року).

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 1777,48 грн. (а.с.1, 38) та при поданні апеляційної скарги 2666,22 грн. (а.с.82) з відповідача на користь позивача також слід стягнути 4443,70 у відшкодування понесених судових витрат.

В частині стягнення 1200 грн. оплати за проведення оцінки майна слід відмовити, оскільки з наданої позивачем квитанції з оплату звіту (а.с.16) вбачається, що оплату здійснила ОСОБА_3 . Також задоволенню не підлягають вимоги про стягнення на користь позивача 384,20грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження сплати даної суми.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про накладення стягнення на спадкове майно задовольнити частково.

В рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед кредитором ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 ) в розмірі належному до виплати 113280 (сто тринадцять тисяч двісті вісімдесят) грн., що еквівалентно 4000 (чотирьом тисячам) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 04.10.2018 року, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , і передана в натурі спадкоємцю ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повернення суми сплаченого нею судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4443 (чотири тисячі чотириста сорок три) грн..70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Л.П. Никифоряк

О.С. Санікова