Провадження № 2/344/1809/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

07 лютого 2019 р. м.Івано-Франківськ Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді Польської М.В.

секретаря Гули Р.М.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у жовтні 2018р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, а саме квартирою № 2 в будинку № 4 по вул. А.Волошина в м. Івано-Франківську. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є власником даної квартири. В даній квартирі зареєстрований відповідач. Фактично з дня прописки та по даний час в квартирі не проживав та не зявлявся, речей та жодного майна в квартирі не знаходиться, комунальних послуг не сплачує. Оскільки відповідач не проживає в квартирі, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування нею.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві та подав заяву, в якій не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і дату слухання справи належно повідомлений, що пітвержується оголшення на сайті Судової влади України (а.с. 31), про причини неявки cуд не повідомив, відзиву на позов в установлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому 07.02.2019р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи.

Заслухавши пояснення сторони, свідків, вивчивши матеріали та зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити з таких підстав.

Судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 26.03.2018 року (а.с.8).

З копії будинкової книги вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 6).

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_2 більше півтора року житловим приміщенням - квартирою № 2 в будинку № 4 по вул. А.Волошина в м. Івано-Франківську не користується та не проживає у вказаній квартирі.

Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ч.1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, вимога щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 з квартири за адресою м.Івано-Франківськ, вул.А.Волошина, 4/2, не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши рішення суду, яке набере законної сили у відповідні органи які розглядають таке питання. Суд, не є таким органом.

За змістом статті 81 ЦПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно суд дійшов висновку, що неспростовані належними доказами обставини непроживання відповідача ОСОБА_2 у власній квартирі позивача за адресою АДРЕСА_2 понад один рік без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись - 259, 265, 268, 273, 280-281 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №2 в будинку №4, по вул. А.Волошина, в м.Івано-Франківську.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2019 року.

Суддя Польська М.В.