ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/19889/14

Провадження № 22ц/818/433/19

24 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року (суддя Лазюк С.В.) по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У листопаді 2014 року банк звернувся до до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №ML-701/699/2007 від 27.07.2007 року у сумі 19 302,37 доларів США , що еквівалентно станом на 04.11.2014 року 249 965,69 гривень, пеню за період з 30.04.2014 року по 29.05.2014 року - 32,25 гривень, а також судовий збір у сумі 2 449,98 гривень.

В обгрунтування вимог посилався на те, що 27.07.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-701/699/2007. У відповідності до п.2,п.4 частини №1 вказаного кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 43 779,17 доларів США на придбання нерухомого майна, а позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки передбачені кредитним договором. Банк виконав зобов`язання, передбачені кредитним договором і надав позичальнику кредитні кошти згідно кредитних заявок.

27.07.2007 року в забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_2 та Банком укладено договір поруки № SR-701/699/2007. Згідно умов вказаного договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором , кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання Боргових зобовязань у повному обсязі чи в частині.

Оскільки зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного та повного погашення передбачених договром платежів не виконуються , станом на 03.10.2014 року заборгованість за договором склала 19 302,37 доларів США, що еквівалентно станом на 04.11.2014 року 249 965, 69 гривень та складається з: 18 429,29 доларів США (еквівалент 238 659,31 гривень) заборгованість по сплаті кредиту; 873, 08 доларів США (еквівалент 11 306,39 гривень) заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 28.04.2014 року по 02.10.2014 року.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-701/699/2007 від 27.07.2007 року в розмірі 19 302, 37 доларів США, що еквівалентно станом на 04.11.2014 року 249 965, 69 гривень та складається з: 18 429,29 доларів США (еквівалент 238 659,31 гривень) заборгованість по сплаті кредиту; 873, 08 доларів США (еквівалент 11 306,39 гривень) заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 28.04.2014 року по 02.10.2014 року, а також пені за період з 30.04.2014 року по 29.05.2014 року в розмірі 32, 25 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 07.04.2015 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що не погоджується з рішенням суду, оскільки стягнута сума заборгованості не підтверджена жодними доказами. Крім того, строк дії поруки є припиненим, оскільки позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги до виконання. Також вказує, що на даний час діє мораторій на звернення стягнення на майно, що є забезпеченням кредитних зобов`язань у іноземній валюті.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язання, а тому сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Встановлено, що 27.07.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-701/699/2007. У відповідності до п.2,п.4 частини №1 вказаного кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 43 779,17 доларів США на придбання нерухомого майна, а позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки передбачені кредитним договором.

Сторонами вносились зміни до умов Кредитного договору, укладенням 25.02.2009 року Додаткового договору №1, 24.07.2009 р. додаткового договору №1, 16.11.2009 р. додаткового договору №2, 01.03.2010 р. додаткового договору №3.

Банк виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором і надав Позичальнику кредитні кошти згідно кредитних заявок від 27.07.2007 р., від 27.07.2009 р. 27.07.2007 р. В забезпечення виконання Кредитного договору між ОСОБА_2 та Банком укладено договір поруки №ЭБ-701/699/2007.

Сторонами вносились зміни до умов Договору поруки, укладенням 24.07.2009 р. Додаткового договору №8Б-701/б99/2007/1, 25.02.2009 р. Додаткового договору №1, 16.11,2009 р. Додаткового договору №2.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Згідно умов п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником Боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання Боргових зобов`язань у повному обсязі чи в частині.

Зобов`язання за Кредитним договором щодо своєчасного та повного погашення передбачених договорами платежів не виконуються.

09.09.2014року Банк направив ОСОБА_1 Досудову вимогу вих. №22-2/855009 від 04.09.2014 р. про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором. Вимога отримана адресатом особисто.

07.10.2014року Банком направлена ОСОБА_2 Досудова вимога вих. №89-89-6-12-4-3/2235 від 07.10.2014 р. про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, проте не була вручена адресату.

Вимоги банку відповідачі не виконали.

Станом на 03.10.2014 р. заборгованість за Кредитним договором становить 19 302,37 доларів США, що еквівалентно станом на 04.11.2014 р. 249 965,69 грн. та складається з: 18 429,29 Доларів США (еквівалент 238 659,31 грн.) - заборгованість по сплаті кредиту; 873,08 Доларів США (еквівалент 11 306,39 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 28.04.2014 р. по 02.10.2014 р.

Крім того, у зв`язку з припиненням ОСОБА_1 платежів за Кредитним договором та порушенням ним своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, позивачем нарахована пеня за період з 30.04.2014 р. по 29.05.2014 р. у сумі 32,25 грн.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов`язання (як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної правової норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17.

Із матеріалів справи вбачається, що у достроковій вимозі, адресованій поручителю ОСОБА_2 , банк ставить питання про дострокове погашення усієї заборгованості.

При цьому відповідно до п.3.2 кредитного договору поручитель має виконати кредитні зобов`язання у повному обсязі протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної вимоги.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

За умовами кредитного договору боржник, а відтак і поручитель, взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Враховуючи те, що дана досудова вимога поручителю вручена не була, а порушення виконання зобов`язання по внесенню чергових платежів відбулось у листопаді 2013 року, порука в силу ст. 559 ЦК України є припиненою.

Що стосується суми заборгованості, яку банк просить стягнути на свою користь, її розмір відповідачами не спростовано.

Також не заслуговують уваги і доводи апеляційної скарги щодо застосування мораторію щодо звернення стягнення на майно, що є забезпеченням кредитних зобов`язань у іноземній валюті, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а також в частині стягнення судового збору з поручителя ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко