Провадження № 2/369/31/19
23.01.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.
при секретарі - Ріпка Л.Ю.
розгулянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про та позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що він та відповідач, ОСОБА_2 проживали спільно однією сім»єю, без реєстрації шлюбу та мають двох спільних дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вже більше трьох років як ОСОБА_2 покинула їхню сім»ю, з того часу не цікавиться життям дітей, жодного разу не відвідала їх, не займалася вихованням та забезпеченням дітей.
Позивач разом з дітьми проживає в будинку, який належить його матері ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1. Діти забезпечені всім необхідним для життя та проживання в даному будинку, підтвердженням чого є Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30.12.2015 року. Старший син - ОСОБА_3 раніше відвідував ДНЗ «Дзвіночок» в с. Копилів, згідно з характеристикою із навчального закладу він завжди був одягнутий відповідно до сезону, охайно. Приводити та забирали дитину з дошкільного закладу переважно позивач та дідусь. Мати в садочку не з»являлась, коли заходила мова про матусь, ОСОБА_3 наголошував що у нього мами немає. На даний час ОСОБА_3 є учнем класу Копилівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, добре розвинений, має позитивну характеристику із школи. Менший син ОСОБА_4 відвідує Копилівський ДНЗ «Дзвіночок».
Тому позивач просив задовольнити позов і позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, встановивши частку та не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на ОСОБА_3 та ОСОБА_7, з дня пред»явлення позову до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків в позовній заяві.
09.10.2018 року позивач подав до суду заяву на виконання вимог відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2018 року.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2018 року прийнято позовну заяву та відкрито позовне провадження в справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності. Позовні вимоги підтримав.
У судове засідання відповідач не з'явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Представник Органу опіки та піклування Києво-Святошинського районної державної адміністрації Київської області направив до Києво-Святошинського районного суду Київської області лист, згідно якого просив розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 проживали спільно однією сім»єю, без реєстрації шлюбу та мають двох спільних дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області серія НОМЕР_3 та свідоцтва про народження ОСОБА_4 виданого Виконавчим комітетом Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області серія НОМЕР_4 вбачається, що батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Згідно характеристики виданої Копилівською сільською радою Макаріського району Київської області № 22 від 11.01.2016 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 проживає разом з матір»ю, вітчимом та двома неповнолітніми синами.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданої ДНЗ «Дзвіночок» від 14.09.2015 року вбачається, що за час перебування в дошкільному закладі проявив себе як спокійна, урівноважена дитина. У стосунках неконфліктний. Цікавість проявляв до занять з фізкультури та художньо-естетичного напрямку. Дошкільний заклад відвідував регулярно. Завжди був одягнений відповідно до сезону, охайно. Приводили та забирали дитину з дошкільного закладу переважно тато та дідусь. Мати в садочку не з»являлась.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 виданої Копилівською ЗОШ І-ІІІ ступенів, вбачається що з 01.09.2015 року ОСОБА_3 зарахований учнем 1 класу. Учень має хороший фізичний та розумовий розвиток. Батько приділяє належну увагу по підготовці сина до школи. До школи учень приходить вчасно, завжди охайний, забезпечений усім шкільним приладдям.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує Копилівський ДНЗ «Дзвіночок».
Згідно акту про обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї від 20.12.2015 року виданого Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області вбачається, що сім»я має всі необхідні умови для життя і проживання дітей, а саме, є продукти харчування, умови приготування та споживання їжі, наявна ванна кімната для прийняття гігієнічних процедур дітей, є одяг, робочі місця, куточок з іграшками.
Відповідно до висновку виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області № К44.3612 від 30.06.2016 року визнано за доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", може бути один з батьків.
Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вже більше трьох років як ОСОБА_2 покинула сім»ю, з того часу не цікавиться життям дітей, жодного разу не відвідала їх, не займалась вихованням та забезпеченням дітей.
Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 1ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Ч. 1ст. 182 СК Українипередбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами ч. 2ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 183 СК Україничастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, має становити ? частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на одну дитину, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати на утримання дітей їх батько ОСОБА_1, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вона не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішеннямсудувіддняпред'явлення позову. Позов ОСОБА_1 пред'явлено 14 вересня 2018 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити.
Відповідно дост. 141 ЦПК Українисуд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн в дохід держави.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст.180,182,183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 56, 58, 61, 63 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" та, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь позивача ОСОБА_1 утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14 вересня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок в дохід держави.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Інформація про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1,
Інформація про відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 04.09.2008 року, місце проживання: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Т.В. Дубас