Дата документу 12.02.2019 Справа № 320/4504/16-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 320/4504/16 Головуючий у І-й інстанції: Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/339/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.,

суддів Кухаря С.В.,

Онищенко Е.А.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про зобов'язання повернути майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про зобов'язання повернути майно.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 18 липня 2013 року між ним ОСОБА_4, ОСОБА_5,та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір оренди нежитлового приміщення №001, за умовами якого в оренду відповідачці було передано нежитлове приміщення на 2 поверсі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене приміщення на другому поверсі будівлі належить позивачеві та його синові ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданому 17.07.2013 року. Зазначені обставини підтверджуються відомостями з реєстру речових прав на нерухоме майно, про що до позовної заяви додаю відповідний витяг.

За змістом п. 4.1. Договору термін оренди складає 2 роки 11 місяців з моменту прийняття об'єкту, що орендується, за актом здачі-приймання.

Згідно з п.8.1. Договору, повернення об'єкта, що орендується, здійснюється за актом здачі-приймання, який підписується сторонами даного Договору.

Оскільки строк договору закінчився 18.06.2016 року і відповідачка була письмово попереджена про необхідність звільнити приміщення, але не виконала цього у встановлений строк, позивач просив зобов'язати останню повернути орендоване приміщення шляхом підписання акту приймання - передачі цього приміщення.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути ОСОБА_4 орендоване нею нежитлове приміщення площею 144,6 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі по АДРЕСА_1, шляхом підписання акту приймання-передачі цього приміщення за договором оренди нежитлового приміщення від 18.07.2013, строк якого закінчився 18 червня 2016 року.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 551 / п'ятсот п'ятдесят одну/ гривню 20 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду, ФОП ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після закінчення строку оренди, з позивачами було укладено новий договір оренди від 10 червня 2016 року, який не оспорений та не визнаний недійсним, а відтак є чинним, тому звільняти приміщення вона не має наміру.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Сторонами не оспорюється, що між ними було укладено договір оренди спірного нежитлового приміщення 18 липня 2013 року та строк дії якого закінчився 18 червня 2016 року.

Єдиною підставою, за якою відповідач не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням є та обставина, що відповідач з позивачами нібито уклала новий договір від 10 червня 2018 року про оренду того ж приміщення на новий строк.

Ані при розгляді справи у суді першої, ані апеляційної інстанції, відповідач не надала оригіналу такого нового договору, не зазначила причини з яких такий договір не був наданий нею.

Подана до суду відповідачем копія нового договору оренди від 10 червня 2018 року не може бути достовірним доказом існування договірних відносин, враховуючи, що позивачі категорично заперечували проти існування такого нового договору, навіть заявляли вимоги щодо визнання його недійсним з підстав фальсифікування їх підписів, але з урахуванням відсутності оригіналу цього договору та неможливістю його експертного дослідження, просили про залишення цього позову без розгляду, наполягаючи лише на позовних вимогах про звільнення приміщення, строк оренди якого закінчився.

Оцінюючи доводи сторін та надані ними докази у їх сукупності, судова колегія враховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено що спірне нежитлове приміщення на 2-му поверсі, загальною площею 144,6 кв.м., по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу та третій особі ОСОБА_5 за кожним по 1/2 частці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Дане нежитлове приміщення його власниками було передано в оренду відповідачці ФОП ОСОБА_3, за Договором №001 оренди нежитлового приміщення, укладеного 18.07.2013 між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3.

За умовами даного договору остання прийняла в тимчасове користування нежитлове приміщення на 2-му поверсі, що розташоване по АДРЕСА_1, загальною прощею 144,6 кв.м., строком на 2 роки 11 місяців. Строк оренди починається з моменту прийняття об'єкта, що орендується, за актом здачі-приймання /а.с.49/. Цього ж дня сторонами було підписано акт про його приймання-передачу в оренду /а.с.50/.

Згідно з п. 8.1. договору оренди № 001 передбачено сторонами повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, який підписується сторонами.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надала такий акт приймання-передачі, хоча посилалася на те, що між сторонами укладений новий договір, за яким також не віршувалося питання приймання-передачі об'єкту оренди, хоча навіть у наданій відповідачкою копії договору оренди нежитлового приміщення від 10 червня 2016 року відсутнє застереження про те, що відповідач вже користується зазначеним приміщенням

Не зазначено у цій копії договору і підстав, з яких новий договір укладається до закінчення строку дії попереднього договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з положень ч. 1 ст. 785 ЦК України, за якими у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відтак оскільки строк дії договору оренди закінчився, орендодавець не бажає його продовжувати, відповідачка повинна повернути орендоване приміщення шляхом підписання акту здачі-приймання, як то передбачене розділом 8 Договору оренди /а.с.49/.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо існування нового договору, судова колегія враховує, що відповідачем не наданий такий договір від 10 червня 2016 року ані до апеляційної скарги, ані протягом апеляційного розгляду.

Відповідач отримала судову повістку 12.11.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте на апеляційний розгляд не з'явилася та не повідомила про причини неявки, на надала жодних інших належних доказів на підтвердження продовження договору оренди.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Надана відповідачем копія нібито укладеного договору, не є достовірним доказом, позаяк одночасно з нею не наданий оригінал договору, копія не завірена у встановленому порядку.

На неодноразові вимоги та пропозиції суду першої інстанції щодо надання оригіналу нового договору оренди, відповідач не надала змістовної відповіді.

За таких обставин немає підстав вважати доведеним факт того, що після закінчення строку дії договору оренди від 18 липня 2013 року сторони продовжили договірні відносини з оренди, в тому числі шляхом укладення нового договору на новий строк.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих сторонами у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити и без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 лютого 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко