Справа № 191/2590/19
Провадження № 2/191/651/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кухаря Д.О. за участю секретаря - Яніної О.В. розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу

у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 191/2590/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

З 1992 року вони з ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а вже 26.01.2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Під час спільного життя однією сім`єю вони мешкали у квартирі АДРЕСА_4 , яка була придбана на позичені ним у борг гроші в сумі 4 300, 00 дол. США (чотири тисячі триста доларів США). Вказані обставини підтверджуються розпискою про позику в якій наявна інформація про повернення грошей, що відбувалось у 1998 році. За позичені грошові кошти вказана квартира була зареєстрована на дружину на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації від 29.09.1995 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.1995 року. Але після придбання квартири дружина видала йому розписку, якою підтвердила, що квартира зареєстрована за дружиною але придбана за кошти, що були у власності Позивача. Повернення грошей також відбувалось за час спільного проживання без реєстрації шлюбу.

За час офіційного шлюбу позивачем та його дружиною був побудований житловий будинок, площею 120 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 . На час звернення до суду ним здійснюється отримання документів щодо введення вказаного нерухомого майна до експлуатації. Крім того, документи, що підтверджують право власності будуть ним надані у судовому засіданні.

Вартість житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки складає 830 000,00 грн. (вісімсот тридцять тисяч гривень), а вартість квартири АДРЕСА_4 складає 654 900,00 грн. (шістсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот гривень). Вказані обставини не підлягають доказуванню як такі, що визнаються Відповідачкою згідно ст. 82 ЦПК України.

Закінчивши будівництво домоволодіння АДРЕСА_5 у вересні 2002 року, вони з дружиною домовились, що вказане домоволодіння вона має зареєструвати на себе і залишити у власність дочці, а квартира залишається йому. Крім того, в якості визначення прав на квартиру за позивачем дружина не заперечувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті між ним та Відповідачкою ОСОБА_2 досягнуто домовленість з приводу прав на квартиру і домоволодіння, а саме фактичним користувачем і власником домоволодіння по АДРЕСА_5 є Відповідачка, а він, Позивач, мешкає і користується квартирою АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 фактично в квартирі не мешкає, але у 2019 році заявила, що така квартира нею має бути успадкована нарівні з домоволодінням АДРЕСА_5 . Однак, домоволодіння є спільною власністю його та дружини, тому успадкувати права Відповідачка має виключно на частку його дружини нарівні з ним.

Виходячи з вищевикладеного вважає, що його законні права та інтереси, щодо набутої за власний кошт квартири, а також набутого під час шлюбу домоволодіння АДРЕСА_5 є порушеними, тому вважає за необхідне просити суд, визнати за ним ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. Визнати за ним, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на ѕ частки домоволодіння АДРЕСА_5 , що складається з житлового будинку Літ А-1, загальною площею 120 кв.м.; гаражу літ Б-1, площею 28 кв.м.; сараю літ В-1, площею 12 кв.м.

В судове засідання позивач не з`явився, але попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З копії реєстраційного посвідчення, реєстраційний № 61 від 29 вересня 1995 року та технічного паспорту складеного 26.07.1995 року вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу від 19.09.1995 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4 ( а.с.10, 14-16).

Копія розписки від 19.09.1995 року складена ОСОБА_3 свідчить, що квартира АДРЕСА_4 придбана нею за кошти ОСОБА_1 , позичені останнім у ОСОБА_4 у розмірі 4 300 доларів США, що також підтверджується відповідною розпискою. Право власності визнає за ОСОБА_5 ( а.с.17,18 ).

Копією свідоцтва про шлюб виданого 26.01.2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 26, підтверджується факт перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_3 ( а.с. 5).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 листопада 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ( а.с. 13).

З копії довідки виданої ЖЕД-3 у м. Дніпропетровську вбачається, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_4 разом з нею проживав та був зареєстрований ОСОБА_1 ( а.с.9).

Із спадкової справи № 1228/2013 відкритої Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заповіт ОСОБА_3 не складала.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ст. 27 Кодексу про шлюб та сім`ю Подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: …. 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто…

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна подружжям, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та надавши оцінку обставинам у справі, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбана за особисті кошти останнього, даний факт не заперечувала його покійна дружина ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною розпискою, тому вимоги в частині визнання права власності на вищезазначену квартиру підлягають задоволенню

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності за ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_5 , що складається з житлового будинку Літ А-1, загальною площею 120 кв.м.; гаражу літ Б-1, площею 28 кв.м.; сараю літ В-1, площею 12 кв.м.

На підставі викладеного та ст. 328, ст. 368, ст.392 ЦК України, ст. 57, ст. 60 СК України, керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 82, 189, 198, 200, 206, 259, 263-268 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар