ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 2о-139/2008

провадження № 22-ц/4809/207/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Кіселика С.А.

за участі секретаря - Діманової Н.І.,

учасники справи:

заявник - прокурор Долинського району Кіровоградської області,

заінтересована особа - Братолюбівська сільська рада Долинського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чуприни Сергія Павловича, який представляє інтереси ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2008 року в складі судді Синято Л.І. та на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2015 року у складі судді Бойка П.М. і

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2008 року прокурор Долинського району Кіровоградської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Братолюбівської сільської ради Долинського району Кіровоградської із заявою в якій просив постановити рішення , яким визнати спадщину, а саме: земельну ділянку площею 7,93 га, розташовану на території Братолюбівської сільської ради, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8, відумерлою та передати її Братолюбівській територіальній громаді Долинського району Кіровоградської області.

Заява мотивована тим, що на території Братолюбівської сільської ради мешкав ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією актового запису про смерть, та який мав право на земельну частку (пай), що підтверджується довідкою про видачу сертифіката про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 зареєстрованого 24.10.1996.

Згідно довідки сільської ради ОСОБА_8 проживав один, після його смерті минуло 11 років і земельна частка (пай) ніким не успадкована та не визнана відумерлою.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2008 року заяву прокурора задоволено.

Визнано спадщину, а саме земельну ділянку НОМЕР_1, площею 7,93 га, розташовану на території Братолюбівської сільської ради, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8, відумерлою та передано зазначену спадщину Братолюбівській територіальній громаді Долинського району Кіровоградської області.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_8 ніхто із спадкоємців не звертався в нотаріальну контору за прийняттям спадщини, що є підставою для задоволення заяви.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2015 року резолютивну частину рішення суду викладено в наступній редакції: « Заявлені вимоги задовольнити. Визнати спадщину, а саме земельну ділянку НОМЕР_1 площею 7,93 га, розташовану на території Братолюбівської сільської ради, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8, відумерлою та передати зазначену спадщину Братолюбівській територіальній громаді Долинського району Кіровоградської області в особі її органу місцевого самоврядування - Братолюбівської сільської ради (місцезнаходження :28512, Кіровоградська область, Долинський район, с.Братолюбівка, вул..Миру,7, ідентифікаційний код 04365632)».

В апеляційній скарзі адвокат Чуприна С.П., який представляє інтереси ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР.

Суд не врахував, що Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Спадкодавець ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час смерті мав дружину ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, але не оформила право власності на неї і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Спадкоємцем померлої ОСОБА_9 був її син ОСОБА_10.

В силу приписів ст.ст.549,554 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_10 був спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_8 та померлої ОСОБА_9, оскільки вступив у володіння спадковим майном, що підтверджується наявністю у нього оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, після смерті якого право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, успадкували в рівних частках (по 1/3 частці кожен) його дружина ОСОБА_5 та сини ОСОБА_6 і ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 31.01.2017 в.о. державного нотаріуса Долинської державної нотаріальної контори Голобородьком О.В.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Чуприна С.П. підтримав доводи апеляційної скарги, представник прокуратури Газібар М.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Від заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_8 ніхто не звертався, про що свідчить довідка державної нотаріальної контори.

Згідно довідки Братолюбівської сільської ради спадкодавець по день смерті проживав один.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст.17 ЦПК України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом указаної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує відповідні права та обов'язки, якими такі особи наділені, завдає шкоди таким особам, що виражається в несприятливих наслідках для них.

Звертаючись із заявою про визнання спадщини відумерлою, прокурор керувався статтею 1277 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2004 року, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як роз'яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Актовим записом про смерть №4 від 27 січня 1997 року підтверджується, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4), а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статей 525,526 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.17 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно статті 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, проте рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 (а.с.4), після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 7,73 га, розташовану на території Братолюбівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, на яку померлий мав право на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 від 24 жовтня 1996 року (а.с.43).

31 січня 2017 року, особи, що подали апеляційну скаргу на рішення суду яке переглядається, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.42).

У вказаному Свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: земельної частки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» Братолюбівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, розміром 8,38 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 24 жовтня 1996 року та зареєстрованого 24 жовтня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) НОМЕР_4, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав померла 06 січня 2003 року, спадкоємцем якої був син ОСОБА_10, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

З огляду на викладене ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_9, яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_8, але не оформила своїх спадкових прав.

Задовольняючи заяву прокурора суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_8 ніхто із спадкоємців не звертався в нотаріальну контору за прийняттям спадщини.

Але суд не перевірив наявність після смерті ОСОБА_8 спадкоємців, які фактично прийняли спадщину.

Наявність таких спадкоємців вказано у вищезгаданому Свідоцтві про право на спадщину за законом виданого 31.01.2017 (а.с.42).

Вирішуючи питання про визнання спадщини відумерлою суд першої інстанції керувався ст.278 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на час розгляду справи), згідно якої суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

При цьому суд не звернув уваги на те, що згідно п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України: 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина відкрилася 27.01.1997 то визнання її судом відумерлою на підставі ст.278 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом) та ст.1277 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, є неправильним та суперечить зазначеним нормам матеріального права.

Суд не врахував, що ЦК УРСР 1963 року, не було передбачено визнання спадщини відумерлою.

За таких обставин висновки суду про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 та передачу земельної ділянки Братолюбівській територіальній громаді, не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду стосується прав ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, тому відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Наявність реєстрації права власності на земельну ділянку за Братолюбівською сільською радою не є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду від 17.10.2008 підлягає скасуванню, також підлягає скасування і ухвала суду від 03.03.2015, якою резолютивну частину рішення викладено в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Чуприни Сергія Павловича, який представляє інтереси ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2008 року та ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви прокурора про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18.02.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.Л. Карпенко

С.А. Кіселик