ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 2306/2967/12, провадження № 22-ц/821/1/19 категорія 307010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретар: Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки, у складі: головуючого судді Савенка В.Г., повний текст виготовлено 16 лютого 2015 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який проживав сумісно зі своєю дружиною відповідачкою ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина:

на 49 % будинковолодіння;

500 кв.м. земельної ділянки, розташована в АДРЕСА_1 ;

13350 кв.м. земельної ділянки, розташована в с. Нова Гребля, Шабельніківської сільської ради Золотоніського району, для ведення особистого селянського господарства.

Спадщину після смерті батька позивач прийняв шляхом подачі заяви до Золотоніської державної нотаріальної контори по спливу двох місяців після відкриття спадщини. Але свідоцтва на спадщину за законом не отримав, оскільки ОСОБА_1 позбавлений спадщини.

Позивач дізнався, що 03.12.2009 року був виданий заповіт на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі № 5062 та посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округа.

Вважає, що батько позивача вчинив заповіт, на ім`я ОСОБА_2 , перебуваючи в хворобливому стані, не розумів значення своїх дій і тому є підстави для визнання заповіту недійсним та визнання частково недійсним свідоцтва на спадщину на частину будинковолодіння та земельних ділянок.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд :

- визнати заповіт вчинений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 03.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі під № 5052 - недійсним;

- визнати свідоцтва на спадщину за заповітом видані Золотоніською державною нотаріальною конторою на ім`я відповідачки ОСОБА_2 на 49/100 частин будинковолодіння, земельної ділянки розміром 13350 кв.м. після смерті ОСОБА_3 частково недійсними;

- визнати право власності за ОСОБА_1 на 24,5 % будинковолодіння АДРЕСА_2 . земельної ділянки розташованої в с. Нова Гребля Шабельниківської сільської ради Золотоніського району в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року у складі судді Савенка В.Г. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки задовольнив.

Вирішено визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 03.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного округу, зареєстрований в реєстрі за № 5052.

Визнано Свідоцтва на спадщину за заповітом, видані Золотоніською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на 49/100 частин будинковолодіння, земельної ділянки розміром 13350кв.м., після смерті ОСОБА_3 , частково недійсними.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 49/100 частини будинковолодіння та на 250 кв.м земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 та на 6675 кв.м. земельної ділянки, розташованої в с. Нова Гребля Шабельниківської сільської ради Золотоніського району в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 49/200 частини будинковолодіння та на 250 кв.м. земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 та на 6675 кв.м. земельної ділянки, розташованої в с. Нова Гребля Шабельниківської сільської ради Золотоніського району в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вчинений ОСОБА_3 03.12.2009 року заповіт був укладений на час його перебування у хворобливому стані, коли він був позбавлений, на той період часу, здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2015 року ОСОБА_2 подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року та ухвалити нове яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалюючи рішення по справі не взяв до уваги показання свідків, а саме лікаря ОСОБА_4 , який лікував ОСОБА_3 у вересні 2009 року, та підтверджував ті обставини, що ОСОБА_3 був адекватною людиною, розладів психіки не мав, його психічний стан сумнівів не викликав. А також показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які тривали час в 2009 році спілкувалися з ОСОБА_3 та стверджували, що він був цілком адекватною людиною, після перенесеного в кінці літа та після проведеного у вересні 2009 році лікування, допомагав в будівництві.

Судом також не взяті до уваги письмові докази, а саме довідка лікаря психіатра про те, що ОСОБА_3 на обліку в лікаря психіатра не перебував. Медичні документи, виписки з історії хвороби та діагнози, які свідчать що за життя ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждав та в зв`язку з чим йому медична допомога не надавалася.

Суд мотивував своє рішення висновком проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи, де зазначено, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 виявляв ознаки стійкого психічного розладу у вигляді органічного, викликаного гіпертонічним атеросклеротичним інсультним ураженням головного мозку, психічного розладу з актуальними маячними ідеями, переоцінки власних здібностей, грубим порушенням критичної функції мислення, що позбавило на той період часу розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Даний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи являється сумнівним та не обґрунтованим, та суперечить іншим доказам по справі, що дає підстави для сумнівів в його правильності. Крім того, експерти в судове засідання, для дачі роз`яснення по висновку судово-психіатричної експертизи, не з`явилися.

А тому відповідач заявив клопотання про проведення повторної судово-психіатричної експертизи, але в задоволенні клопотання судом було відмовлено.

Крім того, ухвалюючи судове рішення суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, так як вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на відповідну частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 та на земельні ділянки, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві не ставив.

У червні 2015 року до суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від ОСОБА_7 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 за довіреністю.

Заперечення мотивоване тим, що апеляційна скарга являється необґрунтованою, в скарзі не наведені доводи, що спростовують докази на підставі яких суд постановив законне та обґрунтоване рішення, а тому підлягає до відхилення.

Посилання апелянта, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи являється необґрунтованим та суперечить іншим доказам по справі являється надуманим. Оскільки рішення суду мотивоване не тільки на поясненнях свідків, а в основу рішення покладено висновок фахівців експертів. Та обставина, що посилається апелянт, що ОСОБА_3 при житті не перебував на обліку у лікаря психіатра, що нотаріус посвідчував заповіт, перевіряв дієздатність та, що дружина, тесть ОСОБА_8 був адекватний у поведінці, не спростовують висновок психіатричної експертизи та інші докази у їх сукупності.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 11 червня 2015 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 19 червня 2015 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року призначено по справі повторну посмертну судово - психіатричну експертизу проведення якої доручено Українському науково-дослідницькому інституту соціальної і судової психіатрії і наркології МОЗ України.

Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим було передано дана цивільна справа для розгляду.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в особі судді Бородійчука В.Г. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 07 серпня 2019 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки, оскільки 19 червня 2019 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 7 з Українського науково-дослідницького інституту соціальної і судової психіатрії та наркології.

Викликано сторони в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

При складанні заповіту ОСОБА_3 виявляв ознаки стійкого психічного розладу у вигляді органічного, викликаного гіпертонічним атеросклеротичним інсультним ураженням головного мозку, психічного розладу з актуальними маячними ідеями переоцінки власних здібностей та стосунку, грубими порушеннями критичної функції мислення, що позбавляло його на той період часу здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Про це вказано в Акті судово-психіатричної експертизи № 40 від 26.01.2014 року при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи.

Допитані в судовому засіданні свідки показали, що ще при житті ОСОБА_3 проявляв ознаки психіатричного розладу.

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 03 грудня 2009 року склав заповіт, згідно з яким заповів все своє майно, яке буде належить йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право, ОСОБА_2 . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. та зареєстрований в реєстрі під № 5052 (а.с. 174, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2010 року Серія НОМЕР_1 (а.с. 12, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 2011 року ОСОБА_2 отримала спадщину, а саме 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду від 18 грудня 2006 року, зареєстрованого в Золотоніському бюро технічної інвентаризації 18.02.2011 року в реєстрову книгу № 11, реєстр № 1663, реєстраційний номер 32937483 (а.с. 31, т. 1).

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним на підставі статей 225, 1234, 1257 ЦК України, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також на те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд, відповідно до вимог ст. 105 ЦПК України, призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З матеріалів справи вбачається, а саме з карти хворого стаціонару на дому № 12/789 ОСОБА_3 з 13 по 14 вересня 2009 року проходив стаціонар на дому у зв`язку з «дисциркуляторною енцефалопатією на фоні гіпертонічної хвороби, ІХС, кардіосклероз атеросклеротичний, недостатність кровообігу ІІ ст. » (а.с. 14, т. 1).

Відповідно до епікрізу, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ з 4 по 13.02.2010 року, із діагнозом: відновний період гострого повторного інсульту у вигляді вираженого лівобічного геміпарезу, помірного правобічного геміпарезу, афатичних розладів. При обстеженні було виявлено хронічний бронхіт, загострення.(а.с. 15, т. 1).

Відповідно до довідки із Золотоніського ЦРЛ, психоневрологічного кабінету, ОСОБА_3 , 1941 р.н., на «Д» - обліку у лікаря-психіатра не перебував (а.с. 29, т.1). На обліку в наркологічному кабінеті Золотоніського ЦРЛ ОСОБА_3 також не перебував (а.с. 139, т. 2).

28 січня 2014 року у даній справі була проведена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_3 (а.с. 120а-129, т. 1).

Згідно з висновком експертів, ОСОБА_3 на час складання заповіту 03.12.2009 року виявляв ознаки стійкого психічного розладу у вигляді органічного, викликаного гіпертонічним атеросклеротичним інсультним ураженням головного мозку, психічного розладу з актуальними маячними ідеями переоцінки власних здібностей та стосунку, грубими порушеннями критичної функції мислення, що позбавляє його на той період часу здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На адресу Апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення повторної судової-психіатричної експертизи, оскільки експерти не повністю дослідили надані їм матеріали та не надали вичерпних відповідей на порушені перед ними питання. Крім того, експерти посилаються на медичний діагноз, який за життя ОСОБА_3 не був поставлений лікарями.

Згідно вимогам ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно з висновком судово-психіатричної експерта № 7 від 08.06.2018 року визначити психічний стан ОСОБА_3 та вирішити питання його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 03 грудня 2009 року не є можливим.

Експерт у даному висновку зазначив, що у вересні 2009 року ОСОБА_3 переніс гостре порушення мозкового кровообігу, яке судячи з наявної медичної документації, не викликало виражених та стійких порушень психічної сфери органічного (постінсультного) походження, в тому числі і на період часу, до якого відноситься оспорюваний право чин (03.12.2009). Описані позивачем ОСОБА_1 та деякими свідками ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) певні дивацтва у поведінці ОСОБА_3 в цей період часу (порушення пам`яті, невпізнання оточуючих тощо) в силу своєї фрагментарності не відтворюють клінічної документації, більш виражені органічні порушення з боку психічної сфери (неповне виконання інструкцій, недостатня критична оцінка свого стану) описувалися у ОСОБА_3 вже після повторного інсульту, перенесеного у січні 2010 року (тобто після подій оспорюваного правочину).

Таким чином, сукупне дослідження наявних у справі фактичних даних не дозволяє дійти категоричного висновку, як щодо характеру та ступеня тяжкості у наявних у ОСОБА_3 03.12.2009 року психічних розладів, так і щодо рівня його прогностичних функцій на той період часу. Враховуючи наведене, не можна однозначно констатувати наявність у ОСОБА_3 ознак будь-якого тяжкого психічного розладу на момент складання заповіту 03.12.2009, але дійти категоричного висновку про його психічну збереженість у вказаний період часу також не є можливим.

Встановлено, що ОСОБА_3 ніяким психічним захворюванням не страждав, був дієздатною особою і в подальшому недієздатним не визнавався.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту та обставин, необхідних для задоволення її позову.

У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать встановленим обставинам, оскільки заповідач на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті, складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства і порушень при його посвідченні не встановлено, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний ним заповіт є недійсним.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

За правилами статей 137 та 141 ЦПК України у зв`язку з фактичною відмовою в задоволенні позову, судові витрати та витрати за проведення повторної судово-психіатричної експертизи, покладаються на позивача.

Відповідно до квитанції № 11287767 від 25.02.2015 року ОСОБА_2 сплачено 129 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 45 Т. 2).

З матеріалів справи вбачається, а саме з листа заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи від 27.05.2016 року, що на рахунок Інституту в повному об`ємі надійшли кошти для проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 (а.с. 106,112, т. 2).

Апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 129 грн. та витрати, понесені за проведення повторної судово-психіатричної експертизи розмірі 10 360 грн., а разом 10 489 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, свідоцтв на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на 24,5 % будинковолодіння, земельні ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 489 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді