Справа № 357/7688/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(в порядку спрощеного позовного провадження)
18 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Дубановська І. Д. ,
при секретарі - Огер О. А.,
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_2
відповідач - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
В серпні 2018 року відкрите провадження за позовом ОСОБА_1, в якому він просив: стягнути із ОСОБА_3 борг за розпискою у розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування заяви зазначав, що 27.05.2018 року він позичив ОСОБА_3 під розписку 100 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 30.06.2018 року. В добровільному порядку ОСОБА_3 кошти повертати відмовляється.
Відповідач про свою позицію щодо позову не повідомив.
Розгляд справи відбувався в судових засіданнях.
30.10.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням відповідача, яке обґрунтовувалось тим, що його сімейний юрист перебуває у відпустці, доказів вказаного надано не було.
13.12.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням відповідача, яке обґрунтовувалось тим, що він хворіє, доказів вказаного надано не було.
18.02.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності відповідача, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: він повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Із пояснень представника позивача, письмових доказів, встановлено, що 27.05.2018 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 під розписку 100 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 30.06.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України № 6-487цс17 від 12.04.2017 року).
За умовами розписки від 27.05.2018 року відповідач засвідчив, що він отримав від позивача в строкову позику грошові кошти в сумі 100 000 грн. та зобов'язався повернути кошти до 30.06.2018 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України), а у особи виникає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно матеріалів справи вбачається, що розписка є чинною, відповідач доказів сплати боргу не надав.
Отже, за викладених обставин, позов слід задовольнити.
В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір за подачу позову та звернення із заявою про забезпечення позову в розмірі 1 352,40 грн., які на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 борг за розпискою від 27.05.2018 року в розмірі 100 000 грн. та 1 352,40 грн. судового збору.
Роз'яснити, що відповідач може звернутися із письмовою заявою про перегляд заочного рішення до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити рішення суду повністю або частково, у порядку встановленому законом, до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили в порядку встановленому ст. 273 ЦПК України.

Рішення складене та проголошене - 18.02.2019 року.

СуддяІ. Д. Дубановська