ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/1815/19

Провадження № 22-ц/818/4098/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Харківський міський центр зайнятості

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за позовом Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми, за апеляційною скаргою Харківського міського центру зайнятості на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2019 року (суддя першої інстанції Колодяжна І.М.),-

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 9224,91 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач 6 вересня 2018 року звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де був зареєстрований як такий, що шукає роботу з відкриттям персональної карти. За заявою відповідача наказом від 12.09.2018 року йому було надано статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю з 13.09.2018 по 07.09.2019 року.

Мотивуючи свій позов позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства відповідач не повідомив центр зайнятості про те, що в період перебування на обліку він згідно наказу про прийняття на роботу №434 від 23.10.2018 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» з 24.10.2018 року.

У позові посилається на те, що на підставі виявленого факту було проведено перевірку виплат матеріального забезпечення, за результатами якої складено акт та 17.01.2019 виданий наказ №40 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю відповідачу за період з 24.10.2018 року по 08.01.2019 року у розмірі 9224,97 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 8 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем отримана сума нарахованих коштів як допомога по безробіттю у розмірі 9224,97 грн..

Не погоджуючись з рішенням Харківський міський центр зайнятості звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі та вирішити питання про судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не було всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджено надані докази.

Суд не звернув уваги, що належних доказів повідомлення відповідачем позивача про зняття його з обліку у зв`язку з працевлаштуванням не надано, крім того суд безпідставно не надав належної оцінки наданим на запит суду доказам, які підтверджують факт перерахування та отримання відповідачем матеріального забезпечення та вважав їх такими що не є належними.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, судом не в повному обсязі досліджені обставини справи та невірно надано оцінку наданим позивачем доказам, висновки суду вважає такими, що є хибними та такими що не відповідають діючому законодавству.

До апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить вимоги щодо стягнення з нього суми у розмірі 9224,97 грн. відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем не було надано належних доказів отримання ним нарахованих коштів. Крім того, у відзиві зазначає, що ним було усно повідомлено позивача про своє працевлаштування, проте з невідомих йому причин його повідомлення не отримало належної оцінки та фіксації.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 6 вересня 2018 року звернувся до Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного та з заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю, в заяві зазначивши, що він не перебуває в будь-яких трудових відносинах та не отримує дохід (а.с. 8 та зворот).

Згідно копії Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 17-СЛ від 15.01.2019 встановлено, що наказом №434 від 23.10.2018 ОСОБА_1 було прийнято на ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» з 24.10.2018 року. Згідно з наказом №443 від 29.0.2018 ОСОБА_1 звільнено 29.10.2018, відповідно до ст. 36 п. 1 КЗпПУ за згодою сторін (а.с. 7, 9 зворот)).

Харківським міським центром зайнятості 17 січня 2019 року видано наказ №40 щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 за період з 24.10.2018 року по 08.01.2019 року з урахуванням нарахованого та перерахованого матеріального забезпечення, яке підлягає поверненню заборгованості (а.с. 6).

ОСОБА_1 17.01.2019 позивачем направлено лист-претензію з наказом про необхідність повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю у розмірі 9224,97 грн. з попередженням про те що, у разі відмови повернення коштів добровільно, справу буде передано до суду для стягнення коштів у судовому порядку (а.с. 5).

З витягів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 нарахована допомога по безробіттю 20.11.2018 у розмірі 8591,60 грн., 10.12.2018 у розмірі 2692,90 грн., 29.12.2018 - 1692,68 грн., 10.01.2019 - 1505,36 грн. (а.с. 38,40, 42, 44).

З копій виписок від 26.11.2018, 13.12.2018, 08.01.2019 вбачається, що відбулося відрахування матеріального забезпечення (а.с. 45-52).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Пунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітнім, який затверджено Наказом міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціального страхування на випадок безробіття.

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з п..1 ч. 1ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права і висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що згідно ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухваленням нового про задоволення позову.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, суд першої інстанції достовірно встановив і відповідач не спростував, що будучи зареєстрованим як безробітний, він працював з 24.10.2018 по 29.10.2018 на ТОВ «Харківський вагонобудівний завод».

З огляду на норму статті 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплат забезпечення та надання соціальних послуг з застрахованої особи стягується сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, тобто з 24.10.2018 по 08.01.2019 з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 9224,97 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з того дня, а саме з 24.10.2018 коли його було прийнято наказом на роботу до ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» втратив статус безробітного та не мав права продовжувати перебувати на обліку та отримувати соціальну допомогу.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивач не надав суду доказів виплати суми у розмірі 9224,97 грн., судова колегія відхиляє. Матеріали справи містять відповідні відомості на а.с. 37-54, а що до відсутності довідки з банку про виплату цих коштів, то відповідач як зацікавлена особа та учасник справи повинен сприяти встановленню судом фактичних обставин справи, але він не надав суду жодних доказів, які спростовують надані позивачем відомості про зарахування на його рахунок грошових коштів.

Інші доводи відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів з урахуванням вищезазначеного, не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача Харківського міського центру зайнятості підлягає стягненню сплачений судовий збір за звернення з позовом та апеляційною скаргою в сумі 4802,50 грн. (1921+2881,50).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Харківського міського центру зайнятості -задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь позивача Харківського міського центру зайнятості, код 36224721, м. Харків, вул. Шевченка , 137 А вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 9224(дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) грн..97 коп. та судовий збір у розмірі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук