Справа № 464/242/17 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2436/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника Сихівської РА ЛМР - Матковської О.В., Струтинського Т.В., та його представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик -С», Львівська міська рада, про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5, в якому просила зобов'язати відповідача відновити дверний проріз між квартирами НОМЕР_1, НОМЕР_2 згідно з поверховим планом у будинку АДРЕСА_1

11 вересня 2017 року та 13 листопада 2017 року представником позивача Матковською О.В. подано заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких остання просить зобов»язати відповідача ОСОБА_5 відновити до попереднього стану квартиру НОМЕР_2, шляхом демонтажу самочинно замурованого дверного прорізу, згідно із поверховим планом будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С» знаходиться будинок АДРЕСА_1 якому надано статус житлового і прийнято у власність територіальної громади м. Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.06.2008 р. №636, позивача зобов'язано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у згаданому будинку. Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на АДРЕСА_1 квартирних номерів» від 05.02.2009 року №41, приміщенням на ІХ поверсі під літ. 351 та 352 присвоєно квартирний номер - НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі НОМЕР_2, проте проживає у двох вищевказаних квартирах без законних на те підстав, протиправно об'єднавши такі в одну квартиру із спільним входом. При цьому, згідно із інвентаризаційною справою, вказані квартири є окремими ізольованими приміщеннями.

ОСОБА_5 без згоди мешканців сусідніх квартир, співвласників приміщень спільної сумісної власності, скориставшись їх відсутністю, самовільно замурував дверний проріз між квартирами НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Відповідно до акту №V-146 від 22.06.2016 р. при обстеженні квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 виявлено, що ОСОБА_5 самовільно, без дозволу займає дві квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2 та замурував двері у квартиру НОМЕР_2.

Позивач вважав, що таке перепланування частини коридору відповідачем порушує права та умови проживання усіх мешканців, суперечить будівельним та санітарним нормам. У зв'язку з наведеним, просить суд зобов'язати відповідача відновити до попереднього стану квартиру НОМЕР_2 шляхом демонтажу самочинно замурованого дверного прорізу.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 року в задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25258931, м.Львів, пр.Червоної Калини, 66) до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та № паспорту НОМЕР_3, АДРЕСА_1), треті особи: Львівське комунальне підприємство «Житловик - С» (ідентифікаційний код юридичної особи 20823933, м.Львів, пр.Червоної Калини, 38), Львівська міська рада (ідентифікаційний код юридичної особи 04055896, м.Львів, пл.Ринок, 1) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Рішення суду оскаржила Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що відповідачу не надавалось жодних рішень про надання йому кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 після зміни статусу будинку громадською комісією з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради.

Також, покликається на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів про те, що він звертався із запитами про прийняття рішення про об'єднання чи оформлення кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 за ним. Зазначає про відсутність доказів в підтвердження замурування дверного прорізу здійснено адміністрацією ВО «Полярон».

Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

30 липня 2018 року від ОСОБА_5 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що доводи позивача стосовно того, що саме відповідачем замуровано двері в квартиру НОМЕР_2 є надуманими та не підтвердженими належними доказами. Стверджує, що станом на 2011 рік та на 2014 рік, до складення актів свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в червні та грудні 2016 року двері в квартирі НОМЕР_1 були відсутні, а на їх місці була пофарбована стіна без жодних ознак замурування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, на підтримання апеляційної скарги та пояснення відповідача і його представника на спростування апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 рокускасуванню на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_5 вчинив дії щодо замурування дверного прорізу між квартирами НОМЕР_1, НОМЕР_2, а також, що відповідач своїми діями порушує права та інтереси інших мешканців будинку АДРЕСА_1.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 з 09.08.1988 року зареєстрований у АДРЕСА_1, який на момент реєстрації був гуртожитком, що підтверджується копією паспортних даних остатнього та довідкою ЛКП «Житловик-С» від 10.01.2017 р.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №636 від 27.06.2008 року зобов'язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку.

Житловий будинку по АДРЕСА_1 є таким, що перебуває у власності територіальної громади міста Львова в особі Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

Відповідно до розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 41 від 05.02.2009 року «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1 квартирних номерів», присвоєні приміщенням в житловому будинку по АДРЕСА_1 окремі квартирні номери (зокрема, у п.2.9. зазначено на IX поверсі під літ.351 (зображеної на поверховому плані) присвоєно окремий квартирний номер НОМЕР_1, а під літ.352 - № НОМЕР_2).

Сихівська РА ЛМР вважає, що житлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 є окремими квартирами, а відтак відмовляється укладати з ОСОБА_5 договору житлового найму на дві квартири. У зв'язку з наведеним, відповідачем було оскаржене вищезазначене розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

Згідно із постановою Сихівського районного суду м.Львова від 04.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями встановлені обставини, що після винесення такого розпорядження Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради укладала договори житлового найму з мешканцями цього будинку на квартири, які складалися з двох і більше житлових приміщень, яким присвоєні квартирні номери. Також відповідно до листа Сихівської районної адміністрації № 34/1756 від 20.04.2010 р., згідно із рекомендаціями ініціативної групи на розгляд громадської комісії з житлових питань, підготовлено пропозиції про закріплення за ОСОБА_5 квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Окрім цього, встановлено, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради у січні 2012 року зверталась до суду із позовом про виселення відповідача із квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року, залишена без змін ухвала Апеляційного суду Львівською області від 10.09.2015 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову (справа №1319/556/12, пр. №6-30360св15).

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій актів обстеження технічного стану квартир №902, №903 від 16.01.2009 року, складених ЛКП «Новий Львів», при обстеженні кімнат перепланування не виявлено, вхід окремий із спільного коридору (а.с. 69, 70).

Згідно з копією акту №V-146 від 22.06.2016 року, складеним комісією в складі майстрів по експлуатації житлового фонду ЛКП «Житловик-С» ОСОБА_7 та ОСОБА_6, під час обстеження квартири НОМЕР_1/НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 виявлено, що ОСОБА_5 самовільно без дозволу займає кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2, а також замурував двері у кімнату НОМЕР_2 (а.с. 59).

Як вбачається з акту ЛКП «Житловик-С» від 12.12.2016 року, складеним майстрами ОСОБА_6 та ОСОБА_8, під час обстеження квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, виявлено, що кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 об'єднані в одну квартиру, вхід з однієї з кімнат замурований мешканцем, зі слів сусідів між кімнатами вибитий прохід та встановлені двері (а.с. 7). Проте, з даного акту не встановлено, що замурування спірного дверного прорізу зроблено саме відповідачем та не зазначено свідків, присутніх під час обстеження.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 як фактичний користувач житлових приміщень квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, в будинку на АДРЕСА_1, який з 09.08.1998 року є зареєстрованим в квартирі НОМЕР_2, переобладнав її шляхом замуровування дверного прорізу в загальний коридор без відповідних проектів та дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування.

Оскільки ОСОБА_5 замурував дверний проріз в загальний коридор в квартирі НОМЕР_2 та здійснює вхід до неї через самовільно зайняту квартиру НОМЕР_1 в якій влаштований ним дверний проріз до квартири НОМЕР_2, ним порушуються права територіальної громади міста Львова в особі Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки така є розпорядником спірної реконструйованої квартири, порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення уточнених позовних вимог, а саме: зобов»язання ОСОБА_5 відновити до попереднього стану квартиру НОМЕР_2 шляхом демонтажу самочинно замурованого дверного прорізу, згідно з поверховим планом будинку АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга Сихівської районної адміністрації Львівської міської радипідлягає до задоволення, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 рокускасуванню на підставі п.п.1-3, ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судові витрати пов»язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Оскільки Апеляційний суд прийшов до висновку про підставність заявлених Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради позовних вимог, судові витрати понесені останні за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягнення в її користь з ОСОБА_5 в розмірі 3445 грн.

Враховуючи розмір судового збору сплаченого банком за подачу позовної заява і апеляційної скарги, а також розмір задоволених позовних вимог, з ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3480 грн.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 1-3 ч.1 ст. 374, 376 - 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_5 відновити до попереднього стану квартиру НОМЕР_2 шляхом демонтажу самочинно замурованого дверного прорізу, згідно з поверховим планом будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 3445 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.