Справа № 344/9050/18
Провадження № 4-с/344/3/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі судового засідання Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов про тимчасові обмеження та зобовязання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також «Скаржник») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця Мицака М.З. неправомірними; скасувати постанови ВП №52509389 від 30.05.2018 року про тимчасові обмеження ОСОБА_1; зобовязати Івано-Франківський міський відділ ВДВС провести розрахунок заборгованості у відповідності до вимог закону.

ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив скаргу задовольнити.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1, скаржник покликається на незаконність постанов державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 30.05.2018 року про тимчасові обмеження боржника, оскільки державним виконавцем, на думку скаржника, проведено невірний розрахунок заборгованості за рішенням суду про стягнення аліментів, що стало підставою для неправомірного винесення оскаржуваних постанов.

Державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не сповістила.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в скарзі доводи скаржника, Судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року по справі № 344/17339/14-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено; вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітньої плати ОСОБА_1, Але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного відку щомісмячно до досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів розпочато з 14.11.2014 року.

11 серпня 2016 року на виконання вищевказаного судового рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано Виконавчий лист № 344/17339/14-ц.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обовязковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх субєктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №52509389 від 04.10.2016 року, винесеною державним виконавцем ВДВ Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 344/17339/14-ц від 11.08.2016 року.

16.03.2018 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 складено Довідку №5478, відповідно до якої борг ОСОБА_1 по алміентах згідно виконавчого листа № 344/17339/14-ц від 11.08.2016 року станом на 01.03.2018 року становить 34 372,25 грн.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка була чинною станом на час винесення оскаржуваних постанов) строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка була чинною станом на час винесення оскаржуваних постанов) визначено порядок стягнення аліментів.

Згідно з частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка була чинною станом на час винесення оскаржуваних постанов) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною пятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

30 травня 2018 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2З у виконавчому провадження ВП №52509389 винесено наступні постанови:

- Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання,

якими щодо боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 встановлено тимчасові обмеження до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі згідно виконавчого листа № 344/17339/14-ц від 11.08.2016 року.

Вищевказані постанови боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_5 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, розгляд цивільних справ в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбачених Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», здійснюється з урахуванням загальних правил цивільного судочинства, закріпених ЦПК України.

Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України встановлено правила обовязку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відтак, звертаючись до суду із скаргою про скасування постанов державного виконавця про встановлення тимчасових обмежувальних заходів, та посилаючись на їх протиправність, саме скаржник повинен надати суду належні докази на підтвердження протиправності таких постанов державного виконавця.

Як зазначено в вищезазначених оскаржуваних постановах державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 30 травня 2018 року, виконавцем встановлено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 30.05.2018 року за період з 14.11.2014 по 01.06.2015 в сумі 33 246 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на наступне.

Згідно вимог ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка була чинною станом на час винесення оскаржуваних постанов) підставою для винесення державним виконавцем вмотивованих постанов про встановлення відповідних тимчасових обмежень боржника є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно ж до ч. 4 ст. 11 даного закону строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, для визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, яка могла б слугувати підставою для винесення державним виконавцем постанов про застосування тимчасових обмежувальних заходів слід виходити з періоду, починаючи з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (у спірних правовідносинах з 05.10.2016 року).

Оскільки в матеріалах справи містяться різні документальні розрахунки заборгованості боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів за судовим рішенням, які подано обома сторонами провадження, і вказані розрахунки різняться між собою, судом проведено власний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з 05.10.2016 року та до дня винесення оскаржуваних постанов 20.05.2018 року.

З приводу розміру аліментів, які підлягають щомісячному стягненню з боржника, Суд, враховуючи те, що ОСОБА_1 у відповідний період був безробітним, відповідно до вимог сімейного законодавства, виходить з формули 1/4 від середньомісячної заробітної плати по регіону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, за період з 05.10.2016 року по 30.05.2018 року сума аліментів, які підлягають стягненню, становить:

жовтень 2016 року 1092,00 грн. (не погашено боржником)

листопад 2016 року 1092,00 грн. (не погашено боржником)

грудень 2016 року 1092,00 грн. (не погашено боржником)

січень 2017 року 1376,25 грн. (сплачено боржником 1200,00 грн.) : борг 176,25 грн.

лютий 2017 року 1376,25 грн. (сплачено боржником 500,00 грн.) : борг 876,25 грн.

березень 2017 року 1376,25 грн. (сплачено боржником 600,00 грн.) : борг 776,25 грн.

квітень 2017 року 1545,00 грн. (сплачено боржником 1000,00 грн.) : борг 545,00 грн.

травень 2017 року 1545,00 грн. (сплачено боржником 800,00 грн.) : борг 745,00 грн.

червень 2017 року 1545,00 грн. (сплачено боржником 500,00 грн.) : борг 1045,00 грн.

липень 2017 року 1593,75 грн. (сплачено боржником 700,00 грн.) : борг 893,75 грн.

серпень 2017 року 1593,75 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 843,75 грн.

вересень 2017 року 1593,75 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 843,75 грн.

жовтень 2017 року 1694,25 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 944,25 грн.

листопад 2017 року 1694,25 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 944,25 грн.

грудень 2017 року 1694,25 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 944,25 грн.

січень 2018 року 1721,00 грн. (сплачено боржником 750,00 грн.) : борг 971,00 грн.

лютий 2018 року 1721,00 грн. (сплачено боржником 760,00 грн.) : борг 961,00 грн.

березень 2018 року 1721,00 грн. (сплачено боржником 800,00 грн.) : борг 921,00 грн.

квітень 2018 року 1930,75 грн. (сплачено боржником 800,00 грн.) : борг 1130,75 грн.

травень 2018 року 1930,75 грн. (сплачено боржником 800,00 грн.) : борг 1130,75 грн.

Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за вказаний період становить 17 968,25 грн., що свідчить про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (оскільки судовим рішенням розмір аліментів визначено у частці від заробітку, виходячи з факту безробіття боржника та вирахуванням суми щомісячного платежу з розміру середньої заробітної плати по регіону).

Відтак, станом на момент винесення державним виконавцем постанов від 30.05.2018 року про встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасових обмежувальних заходів, сукупний розмір його заборгованості зі сплати аліментів у 17 968,25 грн. перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, у державного виконавця були наявні підстави для застосування щодо боржника відповідних обмежувальних заходів, що свідчить про законність оскаржуваних постанов.

За таких обставин Суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 та не знаходить підстави для її задоволення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, ст. ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.259, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов про тимчасові обмеження та зобовязання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Домбровська Г.В.