ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1245/18
Провадження № 22-ц/4820/1648/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Мазуркевича О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року (суддя Маршал І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_4 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.06.2012 року за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вказаного рішення суду відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано в спірній квартирі не як членів сім`ї, а у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 була власником 1/2 частини цієї квартири.

У 2013 році позивач, будучи власником 1/2 частини спірної квартири, набув у власність з прилюдних торгів іншу 1/2 частину цієї квартири і таким чином набув у власність всю квартиру АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі з 2010 року відповідачі не проживають, проте залишаються зареєстрованими. Реєстрація місця проживання відповідачів у спірній квартирі є перешкодою позивачу в реалізації ним своїх прав власності на житло, зокрема, відчуження.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності шляхом зняття з реєстрації.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати, покласти на ОСОБА_1 повернення судового збору у розмірі 1057,20 грн.

Вважає, що вказаним рішенням були порушені її матеріальні та процесуальні права.

Посилається на те, що судом не було враховано, що позивачу належить лише 1/2 частина спірної квартири. Інша 1/2 частина цієї квартири належить ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 . Задовольняючи позов суд не взяв до уваги, що дружина і чоловік мають право укласти з іншою особою договір продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що твердження апелянта про те, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина спірної квартири спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта на ч. 1 ст. 67 СК України є безпідставним.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26.06.2013 р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2013 №5359591 (підстава виникнення права власності - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів), та від 28.11.2013 № 13634114 (підстава виникнення права власності - дублікат договору міни) (а. с. 5-7).

Згідно довідки від 01.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Славутської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 (а .с. 83).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 фактично проживають за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується актами комісії КП "Славутське ЖКО" від 23.04.2018 року, висновком органу опіки та піклування від 28.01.2019 року, окрім того на таке місце проживання відповідачі вказують у своєму відзиві на позов (а. с. 9, 140, 30-32).

Відповідно до судового рішення від 18.02.2013 року Славутського міськрайонного суду у справі №2214/4013/2012 судом встановлено, що у 2010 році після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишився проживати у квартирі в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 з дочками проживає в іншому житлі, яке належить їй, старшій дочці та матері на праві власності (а. с. 50-51).

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради вбачається, що при задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та знаття їх з реєстрації, не будуть порушені права неповнолітньої ОСОБА_4 , 2005 року народження, на житло (а. с. 140).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що є виключним правом власника майна звертатися до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, за умови відсутності цієї особи у житлі не менш як один рік до пред`явлення позову до суду.

За висновками суду відповідачі, залишаючись зареєстрованими в спірній квартирі, перешкоджають позивачу - власнику майна в реалізації ним своїх прав власності на житло.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Частиною 1 ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Посилання апелянта на те, що судом не було враховано, що позивачу належить лише 1/2 частина спірної квартири, а інша 1/2 частина цієї квартири належить ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 , є безпідставним та спростовується матеріалами справи. Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .

Твердження апелянта про те, що задовольняючи позов суд не взяв до уваги, що дружина і чоловік мають право укласти з іншою особою договір продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності, є необґрунтованим, тому апеляційним судом до уваги не береться. Сторони шлюб розірвали.

Апелянт не навела достатніх аргументів, що рішенням суду першої інстанції були порушені її матеріальні та процесуальні права.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач перешкоджає позивачам проживати у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк