Справа № 462/2681/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/135/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Палюх Н.М. від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2018 року позов задоволено частково.Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 /три тисячі/ грн.В решті вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та Державна казначейська служба України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не в повній мірі охоплює понесені ним моральні страждання через неправомірну бездіяльність відповідача. Зазначає, що неправомірною бездіяльністю слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т., йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну. Вказує, що повна бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження з ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Крім цього, зазначає, що суд дійшов до невірного висновку щодо дійсного розміру завданої йому моральної шкоди, тому значно занизив суму такої, що суперечить обставинам справи, дійсному стану його здоров'я та моральним стражданням, яких він зазнав.

В апеляційній скарзі - представник Державної казначейської служби України - Стегній А.В. просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. Вважає, що рішення суду прийняте із порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Щодо порушення норм процесуального права, то вказує, що судом прийнято до розгляду позовну заяву не перевіривши при цьому повноваження сторін по справі, зокрема Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, яке не є юридичною особою, що суперечить ч.1 ст.48 ЦПК України. Щодо порушення норм матеріального права, то вказує, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з бездіяльністю посадових осіб Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області не є цією безумовною обставиною для визнання позовних вимог, в той же час є механізмом реалізації свого права контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Зазначив, також, що судом не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом також при визначенні розміру моральної шкоди, не наведено обґрунтованого розрахунку суми, яку вирішено стягнути.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву та відповіді на нього, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу ДКС України, а також письмових заяв та пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст.23, 1176, 1173, 1174 ЦК України, п.9, п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 56 Конституції України, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність», ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2017 року у справі №462/791/17 зобов'язано службову особу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться в заяві ОСОБА_2 від 10 лютого 2017 року про вчинення кримінального правопорушення. З даної ухвали, встановлено, що 13.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Залізничного відділу поліції ГУНП України у Львівській області із заявою про вчинення злочину, в якій зазначав, що директор ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л. не надала йому довідки форми 2 на його запит. Беручи до уваги, що із заяви ОСОБА_2 від 13.02.2017 року вбачається, що дана заява формально містить відомості про кримінальне правопорушення, правова кваліфікація якого має бути визначена органом досудового розслідування під час внесення відомостей до ЄРДР відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст.214 КПК України, а також те, що на момент розгляду скарги даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчому судді не надано, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню в цій частині. Судом першої інстанції, також, встановлено, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року у справі №462/2213/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.03.2017 року про закриття кримінального провадження №0000939, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України та витребувані матеріали кримінального провадження №0000939 направлено в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування. З даної ухвали вбачається, що 09.03.2017 року згідно ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2017 року Залізничний ВП зобов'язано внести в ЄРДР факт з приводу наявності, на думку ОСОБА_2, в діях представників ЛКП «Сяйво» ознак службової недбалості. Кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч.1 ст.367 КК України. Постановою слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.03.2017 року дане кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, з мотивів того, що відсутність наслідків-істотна шкода як обов'язковий елемент об'єктивної сторони даного кримінального правопорушення, з врахуванням обставин виявлення порушення, пасивної поведінки заявника/скаржника. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування була допитана в якості свідка директор ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л. Разом з тим, слідчим не було дано жодної оцінки цих показань, а наведено лише їх зміст. При цьому слідчим не допитано ОСОБА_2, а лише зазначено, що слідчому не вдалось викликати ОСОБА_2, оскільки ні на телефонні виклики, ні на дату і час, вказані в повістці ОСОБА_2 не з'явився, та не повідомив причин своєї неявки. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про виклики на слідчі дії. Відтак, слідчим не дано оцінки кожному доказу і сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, виклад обставин у постанові зводиться до констатації наявності певних доказів, після чого слідчий без будь якого аналізу і обґрунтування формально робить висновок про те, що відсутні в діянні наслідки - істотна шкода як обов'язковий елемент об'єктивної сторони даного кримінального правопорушення, обставини виявлення порушення, пасивну поведінку заявника/скаржника. Такий його висновок фактично ґрунтується лише на показаннях директора ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л., на яку заявник вказує, що вона вчинила відносно нього злочин. Слідчий під час досудового розслідування обмежився допитом вказаної особи, проте не розширив шляхом проведення слідчих (розшукових) дій коло осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження, не зібрав і не оцінив додаткових письмових доказів. В оскаржуваній постанові підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов'язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, які обставини встановлені досудовим слідством, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні, чого в оскаржуваній постанові не вбачається. Відтак, враховуючи наведене, вважаю, що слідчий прийшов до передчасного висновку, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення, оскільки, з огляду на вказану неповноту розслідування і неналежну оцінку доказів, ним не могли бути об'єктивно встановлені дійсні обставини події. Таким чином, в судовому засіданні встановлено неповноту проведення слідчим Сеньків Н.Т. досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000939, а саме, ним не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки проте, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення. Оскільки під час кримінального провадження слідчим не проведено всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка,то його постанова від 30.03.2017року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню. Судом першої інстанції, окрім цього, встановлено, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2017 року у справі №462/2213/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 16.06.2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 11.06.2017 року про визнання потерпілим. Як вбачається з даної ухвали, судом встановлено наступні обставини: що Залізничним ВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000939 від 09.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.367 КК України. 12.06.2016 року до старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. надійшло клопотання ОСОБА_2 від 11.06.2017 року про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000939. Постановою старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 16.06.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000939. Як убачається з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що у клопотанні ОСОБА_2 не зазначено жодних підстав, які б вказували на завдання останньому фізичної або майнової шкоди, а також, тим, що ОСОБА_2 не з'явився на виклики в правоохоронні органи. Однак, при цьому слідчим не взято до уваги ту обставину, що заява про кримінальне правопорушення була подана безпосередньо ОСОБА_2, яке, на думку скаржника, вчинено щодо нього. Крім того, старшим слідчим Сеньківим Н.Т. не надано слідчому судді належних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 належним чином викликалося до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області для його допиту. Також, старшим слідчим Сеньківим Н.Т. не надано слідчому судді матеріалів кримінального провадження, які б давали змогу перевірити належну вмотивованість постанови про відмову у визнанні потерпілим. Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги в повній мірі перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв'язку із вчиненням кримінального правопорушення. Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені старшим слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та старшим слідчим при цьому не вжито належних заходів для з'ясування факту завдання шкоди ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням, а тому дану постанову слід скасувати. Судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.08.2017 року у справі №462/2213/17 скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.06.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000939 від 09.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 356 КК України та матеріали кримінального провадження №0000939 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування. Як вбачається з даної ухвали, судом встановлено наступні обставини: що вимоги ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року залишилися поза увагою старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т., який проводив досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0000939 від 09.03.2017 року після того, як матеріали вказаного провадження 09.06.2017 року поступили до Залізничного ВП ГУНП у Львівській області після скасування постанова старшого слідчого Сеньківа Н.Т. від 30.03.2017 року. Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження слідчим під час проведення досудового розслідування після 09.06.2017 року так і не була проведена жодна слідча дія у порядку, який передбачений КПК України. Факт того, що заявник ОСОБА_2 не з'явився жодного разу на допит за викликом слідчого не може бути підставою, яка б будь-яким чином давала слідчому підстави не проводити інші слідчі дії, зокрема, провести допит інших осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що старшим слідчим Сеньківим Н.Т. передчасно, без проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, була вдруге винесена оскаржувана постанова від 30.06.2017 року, якою було закрито кримінальне провадження № 0000939 від 09.03.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. За таких обставин, беручи до уваги, що поза увагою старшого слідчого Сеньківа Н.Т. залишилися вимоги ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року, яка є обов'язковою для виконання в силу вимог ч. 2 ст.21 КПК України, слідчий суддя констатує, що в судовому засіданні вдруге встановлено неповноту проведення старшим слідчим Сеньківим Н.Т. досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000939, а саме, ним не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення. Крім того, резолютивна частина оскаржуваної постанови не відповідає нормам кримінально-процесуального законодавства, оскільки чітко не містить відносно кого закрите кримінальне провадження № 0000939 від 09.03.2017 року, а носить неконкретизований, узагальнюючий характер. Враховуючи наведене, оскаржувана постанова від 30.06.2017 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню. Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2017 року у справі №462/2213/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 27.11.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000939 від 09.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України та матеріали кримінального провадження № 0000939 направлено в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування; скасовано постанову старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 23.11.2017 року про визнання потерпілим. Як вбачається з даної ухвали, судом встановлено наступні обставини: що вимоги ухвал слідчих суддів Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року та від 21.08.2017 року залишилися поза увагою старшого слідчого Сеньківа Н.Т. Як убачається з матеріалів кримінального провадження слідчим під час проведення досудового розслідування після 09.06.2017 року так і не була проведена жодна слідча дія у порядку, який передбачений КПК України. Факт того, що заявник ОСОБА_2 не з'явився жодного разу на допит за викликом слідчого не може бути підставою, яка б будь-яким чином давала слідчому підстави не проводити інші слідчі дії, зокрема, провести допит інших осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що старшим слідчим Сеньківим Н.Т. передчасно, без проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, була вдруге винесена оскаржувана постанова від 27.11.2017 року, якою було закрито кримінальне провадження №0000939 від 09.03.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. За таких обставин, беручи до уваги, що поза увагою старшого слідчого Сеньківа Н.Т. залишилися вимоги ухвал слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року та від 21.08.2017 року, які є обов'язковими для виконання в силу вимог ч. 2 ст.21 КПК України, слідчий суддя констатує, що в судовому засіданні встановлено неповноту проведення старшим слідчим Сеньківим Н.Т. досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000939, а саме, ним не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення. Крім того, резолютивна частина оскаржуваної постанови не відповідає нормам кримінально-процесуального законодавства, оскільки чітко не містить відносно кого закрите кримінальне провадження № 0000939 від 09.03.2017 року, а носить неконкретизований, узагальнюючий характер. Враховуючи наведене, вважаю, що оскаржувана постанова від 27.11.2017 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, і тому скаргу на постанову про закриття кримінального провадження слід задовольнити, а вказану постанову скасувати. Щодо вимог скарги на постанову старшого слідчого від 29.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_2, то слідчий суддя вважає, що вказана скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. 23.11.2017 року до старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. надійшло клопотання ОСОБА_2 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000939. Постановою старшого слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000939. Як убачається з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що у клопотанні ОСОБА_2 не зазначено жодних підстав, які б вказували на завдання останньому фізичної або майнової шкоди, а також, тим, що ОСОБА_2 не з'явився на виклики в правоохоронні органи. Однак, при цьому слідчим не взято до уваги ту обставину, що заява про кримінальне правопорушення була подана безпосередньо ОСОБА_2 яке, на думку скаржника, вчинено щодо нього. Враховуючи наведене, оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені старшим слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та старшим слідчим при цьому не вжито належних заходів для з'ясування факту завдання шкоди ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням.Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди в сумі 30000 грн., з врахуванням обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, внаслідок бездіяльності слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважав, що сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню, а тому необхідно стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 3000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає, висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Позивач ОСОБА_2 в травні 2018р. звернувся з позовом в суд до Держави України в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 30000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2017р. у справі №462/791/17 його скаргу задоволено, зобов'язано службову особу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області внести відомості у ЄРДР, які містяться у заяві ОСОБА_2 від 10.02.2017р. Старшим слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньківим Н.Т. велося досудове розслідування, внесене до ЄРДР під №0000939 від 09.03.2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, де він є заявником через протиправні дії старшого слідчого Сеньківа Н.Т. Вже понад рік триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні старшого слідчого Сеньківа Н.Т., який умисно відмовляє йому у залученні до кримінального провадження як потерпілого, що двічі скасовувалось рішенням суду, і є порушенням ч.2 ст.55 КПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017р. у справі №462/2213/17, його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.03.2017р. про закриття кримінального провадження №0000939 від 09.03.2017р. внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.06.2017р. у справі №462/2213/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 16.06.2017р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 11.06.2017 р. про визнання потерпілим. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.08.2017р. у справі №462/2213/17, його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 30.06.2017р. про закриття кримінального провадження №0000939 від 09.03.2017 р. та поновлено досудове розслідування. 26.12.2017р. Залізничним районним судом м.Львова у справі №462/2213/17 його дві скарги об'єднано в одне провадження та винесено ухвалу, якою його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 27.11.2017р. про закриття кримінального провадження №0000939 від 09.03.2017р. та поновлено досудове розслідування та скасовано постанову старшого слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Сеньківа Н.Т. від 29.11.2017 р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 23.11.2017р. про визнання потерпілим. Старший слідчий Сеньків Н.Т. умисно відмовляє йому у залученні до кримінального провадження як потерпілого, чим грубо порушує його процесуальні права як потерпілого, передбачені ст.56 КПК України, незаконно закриває кримінальне провадження ніби то за відсутністю складу злочин, проводить неповне, одностороннє, необ'єктивне досудове розслідування на користь головного підозрюваного директора ЛКП «Сяйво» Масюк У.Л., що вказує на його особисту зацікавленість у даному кримінальному провадженні, корупційні дії. Насамперед, ст. слідчий Сеньків Н.Т. не долучив із архіву заяву ОСОБА_2 про вчинення директором ЛКП «Сяйво» - Масюк У.Л. кримінального правопорушення. Сеньків Н.Т. не допитав його, як потерпілого, що також є бездіяльністю та порушенням ст.56 КПК України. Твердження про те, що його поведінка є пасивною, не відповідає дійсності, оскільки він неодноразово звертався до нього з проханням надати йому копію Витягу з ЄРДР щодо виконання рішення суду, пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого та повістку на допит в якості потерпілого, але марно. Йому було надіслано лише одну повістку на допит в якості свідка на 27.03.2017 р. о 10.00 год. однак, на той час він перебував у медичному закладі, в зв'язку із лікуванням. Більше повісток ст. слідчий не надсилав, що є порушенням ч.8 ст.135 КПК України. Також ст. слідчим Сеньківим Н.Т. не було допитано в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, не було проведено виїмки із ЛКП «Сяйво»- журналу реєстрації-видачі Довідок Ф-2 паспортистом, щоб переконатися, чи в дійсності такий документ видавався, не долучено до матеріалів кримінального провадження засвідченої копії витягу із даного журналу, не витребувано у нього оригінал конверта від ЛКП «Сяйво», у якому знаходилися супровідний лист та чистий аркуш паперу. Крім того, старшим слідчим Сеньківим Н.Т. в ході досудового розслідування йому не було вручено пам'ятки про процесуальні права та обов'язки потерпілого, чим порушено ч. ч. 1, 2 ст.55 КПК України та жодній особі не було оголошено про підозру, чим порушено п.3 ч.1 ст.276 КПК України. Крім того зазначив, що з невідомих йому причин дане кримінальне провадження передано для продовження досудового розслідування слідчому Лабачук Х.В, де так само триває повна, злочинна бездіяльність. Вбачає, в діях старшого слідчого Сеньківа Н.Т. зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та його інтересам та містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Незаконними, протиправними діями старшого слідчого Сеньківа Н.Т. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність двох слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за нібито відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. За наведеного, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30000 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та учасниками справи не оспорено та не спростовано, що з березня 2017 року по даний час, понад рік триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000939, яке розпочато 09.03.2017 року за заявою ОСОБА_2 від 10.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України. При цьому рядом судових рішень встановлено фактично протиправну бездіяльність посадових осіб Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області щодо: внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_2; відмови у залученні заявника - ОСОБА_2 до кримінального провадження як потерпілого; неправомірно неодноразово закривалось кримінальне провадження. Крім того, проводиться неповне та необ'єктивне досудове розслідування, що в цілому призводить до тривалої бездіяльності щодо розслідування у згаданому кримінальному провадженні. Вказане не може не впивати на права та законні інтереси позивача як заявника у такому кримінальному провадженні.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як встановлено вище спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних рішень та бездіяльності посадових осіб Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадових осіб, що призвело, також, і до неправомірної бездіяльності з розслідування у кримінальному провадженні вцілому, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про факт заподіяння такими бездіяльністю та рішеннями моральної шкоди позивачу та про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими бездіяльністю та рішеннями моральної шкоди. Відповідно правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, і надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру грошових коштів, що підлягають стягненню.

Вказане відповідає, також, і правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував роз'яснення, надані у Постанові Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Що стосується тверджень відповідачів, зокрема і представника відповідача ДКС України в апеляційній скарзі про те, що Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області не є юридичною особою та є структурним підрозділом Головного управління НП у Львівській області, то слід зазначити про таке: як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2, останнім визначено одного з відповідачів Залізничне відділення поліції ГУ НП у Львівській області, яке є структурним підрозділом Головного управління НП у Львівській області та вказано в позовній заяві код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ) саме Головного управління. Таким чином, слід вважати (як правильно вважав і суд першої інстанції) позивач зазначив відповідача ГУ НП у Львівській області в особі Залізничного ВП, який у відповідності до ст.48 ЦПК України є належною стороною по справі, а відтак, судом першої інстанції правильно встановлено коло учасників справи, зокрема, визначено згаданого відповідача у даному спорі.

Враховуючи вказане доводи обох апеляційних скарг слід визнати безпідставними, а самі скарги слід відхилити, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України- залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.02.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра