ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 727/7401/18

провадження № 22-ц/822/143/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача Поповича І.В., представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, недійсним за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2018 року та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2018 року у складі судді Смотрицького В.Г.,

встановив:

У липні 2018 року Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» (далі - АТ «Чернівціобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, недійсним.

Позивач зазначав, що 05 квітня 2018 року між ним та відповідачкою укладено договір №156 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства.

Відповідно до пункту 1.1. спірного договору споживач продає енергопостачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об'єктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності, однак за вказаною адресою зареєстровано не житловий будинок, а об'єкт незавершеного будівництва.

Вважав, що відсутність зданого в експлуатацію в установленому порядку об'єкта приватного домогосподарства не дає права на укладення договору про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання.

Позивач просив визнати недійсним договір №156 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства та стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

19 листопада 2018 року представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2018 року стягнуто з АТ «Чернівціобленерго» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 7000 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Чернівціобленерго» просить рішення суду першої інстанції від 16 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийняв до уваги та долучив відзив ОСОБА_3 на позовну заяву з порушенням процесуальних строків.

Вважає, що відповідачка встановила генеруючу установку не для своїх побутових потреб, а в комерційних цілях з безпосередньою метою отримання прибутку, посилаючись при цьому на те, що не можливо забезпечувати побутові потреби без не введеного в експлуатацію приватного домогосподарства.

Вказує, що укладення договору за «зеленим» тарифом можливе тільки на введений на експлуатацію об'єкт приватного домогосподарства та лише за умови наявності укладеного договору про користування електричною енергією на житловий будинок, який введений в установленому порядку в експлуатацію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що позивач неправильно тлумачить зміст статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» щодо підтвердження факту та дати введення в експлуатацію об'єкта електроенергетики, пов'язуючи це із здачею до експлуатації житлового будинку.

Також представник відповідачки вважає, що оспорюваний договір не суперечить Закону України «Про альтернативні джерела енергії» та Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об'єктами електроенергетики (генеруючими установками ) приватних господарств.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить додаткове рішення змінити, стягнувши з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та наданих послуг не відповідає обставинам справи та ґрунтується на припущеннях.

Вважає, що прийнявши до розгляду клопотання АТ «Чернівціобленерго» про зменшення витрат на правничу допомогу, суд порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Чернівціобленерго» просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що представником відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 у звіті (акті) про надані нею послуги, як адвоката, не конкретизовано такі окремі дії, як підготовка до судового засідання та участь у ньому, не розмежовано чітко витрачений час на кожну із цих дій, що є порушенням статті 141 ЦПК України.

Вважає, що представник позивачки вводить суд в оману, вказуючи у даному звіті про те, що нею було витрачено 2 години на ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Щодо порушення норм процесуального права в частині подання до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, на що посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що ним ще в судовому засіданні, яке відбулося 15 листопада 2018 року, до ухвалення оскаржуваного рішення, було в усному порядку заперечено щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення таких витрат, а отже на той час існували підстави передбачити, що дані заперечення пізніше будуть подані в письмовому вигляді.

Також звертає увагу суду на те, що норми ЦПК України не встановлюють строк для надання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» та ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності, необґрунтованості посилання позивача на статтю 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», відсутності підстав для визнання правочину недійсним.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що 05 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» та ОСОБА_3 укладено договір №156 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства споживача.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору споживач продає Енергопостачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об'єктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, а саме, житлового будинку за адресою АДРЕСА_1

25 квітня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» змінило назву на АТ «Чернівціобленерго».

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Чернівціобленерго» зазначало, що підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії № 156 від 05 квітня 2018 року є те, що даний правочин вчинений в порушення Закону України «Про альтернативні джерела енергії» та Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об'єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних господарств, якими передбачено, що об'єктом побутового споживача, за яким може бути укладений оспорюваний договір, є лише зданий в експлуатацію житловий будинок.

Відносини між побутовим споживачем електричної енергії та електропостачальником, які повязані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються Порядком продажу, обліку та розрахунків за вироблену електричну енергію з альтернативних джерел енергії об'єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств (далі - Порядок), затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 170 від 27 лютого 2014 року (у редакції постанови національної комісії, що здійснюєдержавне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25 лютого 2016 року).

Відповідно до пункту 1 Порядку договір купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства (далі - договір купівлі-продажу) - правочин, який спрямований на врегулювання цивільних прав та обов'язків між побутовим споживачем та електропостачальником, що здійснює постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території провадження ліцензійної діяльності, під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства.

Побутовий споживач електричної енергії (далі - побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує в приватному домогосподарстві електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до умов пунктів 3, 4 розділу 1 Порядку, побутовий споживач має право: 1) встановлювати у своєму приватному домогосподарстві генеруючу установку (генеруючі установки), загальна величина встановленої потужності якої (яких) не перевищує 30 кВт, але не більше потужності, дозволеної до споживання за договором про користування електричною енергією; 2) продавати електропостачальнику електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії його приватним домогосподарством.

Електропостачальник, на території здійснення ліцензованої діяльності якого розташоване приватне домогосподарство побутового споживача, не має права відмовити такому споживачу в купівлі за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками), за умови, якщо встановлення побутовим споживачем генеруючої установки або її технічне переоснащення здійснено з дотриманням рекомендацій заводів-виробників елементів обладнання цієї установки, правил улаштування електроустановок та введено в експлуатацію відповідно до розділу ІІ цього Порядку.

Розділом ІІ Порядку визначено, що встановлення елементів електричного обладнання генеруючої установки (генеруючих установок) приватного домогосподарства здійснюється побутовим споживачем відповідно до рекомендацій заводів-виробників цього обладнання, визначених у технічній документації (паспортах електричного обладнання), та з дотриманням правил улаштування електроустановок.

Інверторне устаткування, яке забезпечує паралельну роботу генеруючої установки (генеруючих установок) приватного домогосподарства з енергосистемою, не повинно погіршувати параметри якості електричної енергії електропостачальника.

Після встановлення або технічного переоснащення генеруючої установки побутовий споживач письмово повідомляє електропостачальника про це заявою-повідомленням за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку.

Разом із заявою-повідомленням побутовий споживач надає електропостачальнику в двох примірниках один із варіантів, наведених у додатку 2 до цього Порядку, однолінійної схеми підключення генеруючої установки (генеруючих установок) приватного домогосподарства (далі - схема підключення генеруючої установки (генеруючих установок).

У наданій електропостачальнику схемі підключення генеруючої установки (генеруючих установок) побутовий споживач обовязково зазначає фактично встановлені елементи устаткування, їх номінальну потужність та місце встановлення.

Електропостачальник, отримавши заяву-повідомлення, протягом 3 робочих днів перевіряє відповідність потужності встановленої у приватному домогосподарстві генеруючої установки (генеруючих установок) потужності, яка дозволена до споживання.

Якщо загальна встановлена потужність генеруючої установки (генеруючих установок) перевищує 30 кВт, визначених законодавством, електропостачальник письмово протягом 3 робочих днів від дня отримання заяви-повідомлення повідомляє побутового споживача про відмову в купівлі за "зеленим" тарифом електричної енергії та повертає йому заяву-повідомлення.

Якщо встановлена потужність генеруючої установки (генеруючих установок) перевищує дозволену до споживання потужність за договором про користування електричною енергією, електропостачальник протягом 3 робочих днів письмово повідомляє побутового споживача про відмову в купівлі за «зеленим» тарифом електричної енергії та надає рекомендації про необхідність збільшення дозволеної до споживання потужності за договором про користування електричною енергією.

Після усунення зауважень побутовий споживач повторно звертається до електропостачальника із заявою-повідомленням відповідно до пунктів 2 та 3 цього розділу.

За пунктом 1 Розділу ІІІ вказаного Порядку побутовий споживач продає, а електропостачальник купує електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії генеруючою установкою приватного домогосподарства, згідно з умовами договору купівлі-продажу, укладеного відповідно до розділу ІІ цього Порядку.

Як вбачається із вищенаведених норм Закону, договір про купівлю-продаж електричної енергії укладається на підставі укладеного раніше договору про користування електричною енергією.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що договір про купівлю-продаж електричної енергії був укладений на підставі договору про користування електричною енергією на будівельний майданчик, в той час як законодавством передбачено, що після завершення будівництва та введення житлового будівництва в експлуатацію, змінюються істотні умови договору про користування електричною енергією, а саме укладається договір про користування електричною енергією на житловий будинок, на підставі якого відповідно і повинен був укладатися оспорюваний договір.

Таким чином, виходячи з викладених обставин, вбачається, що на момент укладення договору №156 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, позивачу було відомо, що житловий будинок відповідачки не зданий в експлуатацію, що спростовує доводи АТ «Чернівціобленерго», викладені ним в позовній заяві.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що

укладення договору за «зеленим» тарифом можливе тільки на введений в експлуатацію об'єкт приватного домогосподарства та лише за умови наявності укладеного договору про користування електричною енергією на житловий будинок, який введений в установленому порядку в експлуатацію, з огляду на наступне.

Пунктом 1 Порядку визначено, що приватне домогосподарство - об'єкт побутового споживача, на якому електрична енергія використовується відповідно до укладеного договору про користування електричною енергією

Об'єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира, будівля, що знаходиться за однією адресою та належить одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про енергетичну ефективність будівель» будівля - різновид наземної споруди, пов'язаної фундаментом із землею (ґрунтом), що складається з несучих та огороджувальних сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють приміщення, інженерних систем та в якій використовується енергія з метою створення належних умов проживання та/або життєдіяльності людей.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125296164 від 25 травня 2018 року ОСОБА_3 зареєстровано незавершене будівництво, об'єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачка вказувала, що згідно з однолінійною схемою, поданою нею разом із заявою - повідомленням про встановлення або технічного переоснащення генеруючої установки, генеруюча установка розташована на даху будівлі.

Оскільки Порядком передбачено можливість укладення договору із споживачами, які використовують в приватному домогосподарстві електричну енергію, в тому числі і в будівлі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З пояснень представника відповідачки, наданих в суді апеляційної інстанції, які позивачем не спростовано, також слідує, що за адресою встановлення генеруючої установки на час укладення оспорюваного правочину знаходилася будівлі літньої кухні, а на час апеляційного розгляду справи новозбудований житловий будинок здано в експлуатацію.

З наведеного вбачається безпідставність доводів заявника АТ «Чернівціобленерго» про те, що відповідачка встановила генеруючу установку не для своїх побутових потреб, а в комерційних цілях з безпосередньою метою отримання прибутку, оскільки основним доказом на підтвердження зазначених обставин заявник якраз і посилався на не введення позивачем в експлуатацію приватного домогосподарства.

Колегія суддів також дійшла висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни додаткового рішення суду першої інстанції.

Так, відповідачка ОСОБА_3 оскаржує додаткове рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До матеріалів справи приєднано договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 15 червня 2018 року, звіт (акт) про надані послуги у звязку із розглядом справи № 727/7401/18 від 15 листопада 2018 року та чек № 46001 від 16 листопада, згідно яких вбачається, що відповідачка сплатила Адвокатському обєднаню «Поляк і партнери» грошові кошти в сумі 20000 грн за надання правничої допомоги, а саме: за консультацію та опитування клієнта в офісі (1 год.), за підготовку клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (0,20 год.), за ознайомлення з матеріалами справи в суді, їх вивчення та аналіз (2 год.), за підготовку відзиву на позовну заяву (4 год.), за підготовку доповнення до відзиву на позовну заяву (2,10 год.), за підготовку та участь у судовому засіданні, пояснення сторін (1,30 год.), за підготовку та участь у судовому засіданні, дебати (1,30 год.). Згідно звіту (акту) про надані послуги від 15 листопада 2018 року година роботи особи, яка надавала правову допомогу, становить 1600 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат, пов'язаних із підготовкою клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та із ознайомленням з матеріалами справи в суді, їх вивченням та аналізу, дійшов обгрунтованого висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення преставниками відповідачки такого ознайомлення.

Також колегія суддів вважає правильним і висновок суду в частині відмови у стягненні витрат, пов'язаних із підготовкою адвокатом доповнення до відзиву на позовну заяву, оскільки частиною 1 статті 178 ЦПК не передбачено, що доповнення можуть подаватися стороною поза межами строку для подання відзиву на позовну заяву.

Відмовляючи у стягненні витрат, повязаних із наданням консультації та опитуванням клієнта в суді, судом першої інстанції правомірно встановлено, що для вчинення вказаних дій не потребується та кількість часу, зазначена в акті (звіті) від 15 листопада 2018 року, враховуючи кваліфікацію та досвідченість адвоката, який бере участь у справі.

Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачкою на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 15 червня 2018 року, звіт (акт) від 15 листопада 2018 року та чек № 46001 від 16 листопада 2018 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності, обсягу та характеру наданої правової допомоги, принципів співмірності, справедливості та розумності судових витрат, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов обгрунтованого висновку по наявність підстав для стягненню з АТ «Чернівціобленерго» на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи представника відповідача про те, що прийнявши до розгляду клопотання АТ «Чернівціобленерго» про зменшення витрат на правничу допомогу, суд порушив норми процесуального права, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що представник позивача заявляв про це під час розгляду справи по суті, а 11 грудня 2018 року, в зв'язку з розглядом заяви про ухвалення додаткового рішення, подав до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу.

Заявник ОСОБА_3, вказуючи про пропуск строку подання позивачем вказаної заяви, посилалася на положення статті 141 ЦПК України, згідно якої докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак вказаною статтею ЦПК України передбачено строк для подання саме заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Законодавством не встановлено строку для подання стороною заяви про зменшення витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення по суті вирішення спору та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись частиною 1 статті 375, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2018 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 19 лютого 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк