Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/4361/16-ц

провадження № 61-20057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., від 02 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 14 серпня 2012 року між банком та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року становила 19 157,75 грн, що складається із: 2 510,17 грн - тіло кредиту; 12 459,12 грн - проценти за користування кредитом; 2 800 грн - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 888,46 грн - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Гончарука В. П. від 16 травня 2016 року у задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, що в сукупності із Заявою свідчило про укладений у належній формі між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, анкета-заява відповідача не містить відомостей про тип оформленої картки та кредитний ліміт, а матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, враховуючи, що позивачем не надано суду відомостей про розмір кредитного ліміту на оформленій відповідачу кредитній картці.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 365,23 грн, яка складається із: 2 510 грн - тіло кредиту; 1 885,29 грн - проценти за користування кредитом; 250 грн - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 219,77 грн - штраф (процента складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щопідписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність банком укладення між сторонами кредитного договору є помилковим. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів з нарахованими процентами належним чином не виконує, у зв`язку із чим у нього перед банком утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. При цьому суд зменшив заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами, оскільки банк безпідставно в односторонньому порядку змінив проценту ставку з 30% до 43,20% річних. Крім того, суд апеляційної інстанції вважав за можливе зменшити розмір пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині зменшення заборгованості за процентами та пенею і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість банком змінювати процентну ставку, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність збільшення процентної ставки. Зменшуючи розмір пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України суд апеляційної інстанції не вказав, які саме докази підтверджують наявність істотних обставин для застосування цього положення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 серпня 2012 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

За розрахунком банку станом на 31 грудня 2015 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 19 157,75 грн, що складається із: 2 510,17 грн - заборгованість за кредитом; 12 459,12 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 800 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн та 888,46 грн - штрафи (фіксована частина та процентна складова відповідно).

Відповідно до вказаного розрахунку за період з 11 березня 2013 року по

31 серпня 2014 року банком нарахована заборгованість за процентами за ставкою 30% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року процента ставка складала 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 43,20% річних.

Позиція Верховного Суду

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені, то відповідно до статті 400 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо стягнення заборгованості за процентами

У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Зменшуючи розмір заборгованості за процентами, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що банк безпідставно збільшив ставку за процентами з 01 вересня 2014 року до 34, 80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних, оскільки такі дії банком були здійсненні в односторонньому порядку, без узгодження такого підвищення з позичальником, у зв`язку із чим обґрунтовано стягнув заборгованість за процентами у розмірі 1 885,29 грн, що були нараховані банком до підвищення процентної ставки, а саме за період з 11 березня 2013 року по 31 серпня 2014 року.

Доводи касаційної скарги про правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки, які банк обґрунтовує посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з

ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене, посилання в касаційній скарзі на обґрунтованість підвищення банком процентної ставки безпідставні.

Щодо стягнення заборгованості за пенею

За змістом статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України у постанові від 04 листопада

2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Установивши, що позивачем не надано будь-яких доказів про завдання йому збитків внаслідок неналежного виконання умов договору та врахувавши, що банком безпідставно з 01 вересня 2014 року підвищено проценту ставку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту з 2 800 грн до 250 грн.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість зменшення судом апеляційної інстанції пені зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду

м. Києва від 02 листопада 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович