Справа № 444/448/19 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1607/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року в складі судді Ясиновського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановила:

У лютому 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вимоги обгрунтовувала тим, що 15.04.2010 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Річківській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 02. За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 19.02.2019 року № 391, позивачка зареєстрована в АДРЕСА_1 і до складу сім"ї зареєстрованих за даною адресою входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для утримання та виховання дитини необхідні кошти, а відповідач офіційно не працює, утримувати сім`ю та їхню дитину не допомагає, проживає окремо, спільного господарства із позивачкою не веде.

Просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн., але не меше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей певного віку щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду, тобто з 20.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 грн., але не меше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей певного віку щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду, тобто з 20.02.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів стягуваний в твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що визначаючи розмір аліментів в сумі 1800 грн. на місяць суд першої інстанції не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів та те, що він має неповнолітню доньку від першого шлюбу, тому вказана сума, на його думку, є надто завищеною.

Вважає, що суд дійшов передчасного висновку про можливість сплачувати аліменти в розмірі 1800 грн., оскільки мінімальний рекомендований розмір аліментів становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.

Оскільки його дохід складає 6000 грн., вважає, що розмір аліментів повинен складати 1500 грн. на місяць.

Також, суд не надав оцінки відсутності доказів зі сторони позивача щодо витрат, які вона самостійно здійснює на дитину, а також інших доказів про те, що він не приймає матеріальної участі у вихованні дитини.

Звертає увагу, що позивач не дає можливості піклуватися про сина та маніпулює цим.

Стверджує, що бажає бути завжди поруч із сином, а син із ним.

Покликається на те, що позивач не мотивувала розміру аліментів, оскільки судом встановлено, що дитина є здоровою, участі у гуртках не приймає, тому визначена сума потребує додаткових обґрунтувань.

Також, суд не зазначив та не врахував те, що у нього є кредитні зобов`язання.

Просить змінити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року, стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. Стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що дитина сторін проживає разом із матір`ю, позивачем у справі, знаходиться на її утриманні, доходів, які остання отримує є недостатньо, а доказів про те, що відповідач на сьогодні добровільно надає кошти на утримання дитини немає, тому з нього необхідно стягувати аліменти в примусовому порядку.

При цьому, відповідні висновки суду стосовно того, що відповідач має можливість виконувати обов`язки по утриманню дитини, як це передбачено чинним законодавством,у тому числі розміру аліментів, які необхідно стягувати, ґрунтується на матеріалах справи, оскільки відповідач є працездатною особою молодого віку.

Також, суд врахував вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4173 гривні, відтак дійшов висновку, що стягнутий розмір аліментів у сумі 1800 грн. має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований 15.04.2010 року у Річківській сільській раді Жовківського рйону Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Від спільного подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Із копії довідки Річківською сільською радою Жовківського району Львівської області про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 391 від 19.02.2019 року встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і до складу сім"ї зареєстрованих за даною адресою входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачкою, відтак перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами, тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи такі позивач ОСОБА_2 зазначала, що відповідач проживає окремо, офіційно не працює, утримувати сім`ю та їхню дитину не допомагає, спільного господарства не ведуть, тому просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину.

Таким чином, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та те, що спільна дитина сторін у справі проживає разом із матір`ю (протилежні докази в матеріалах справи відсутні), місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати малолітню дитину, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на її утримання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 року» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, на думку колегії суддів, стягнутий розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн., відповідатиме мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину, є достатнім для забезпечення належних умов для життя дитини.

В цьому контексті колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_1 фактично частково визнає позовні вимоги, оскільки погоджується на розмір аліментів у 1300 грн., при цьому звертає увагу на те, що відповідач не доводить належними та допустимими доказами непосильність та надмірну обтяжливість сплати ним аліментів у розмірі на 500 грн. більшому ніж він сам цього бажає.

Таким чином, надання утримання платником аліментів у визначеному судом розмірі не свідчить про дискримінацію інших із його дітей, за умови сплати аліментів на утримання кожного із них не нижче мінімального рекомендованого СК України розміру, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки районний суд з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та на правильність висновків суду не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким суд дав правову оцінку.

Підстави для переоцінки доказів відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк