Справа № 618/558/18
Провадження № 2/618/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Рябенко Л. В., представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором б/н від 24.01.2007 року в сумі 35 224 грн 61 коп. В обґрунтування позову позивач вказав, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим 24.01.2007 року підписала заяву № б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають Договір про надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 У звязку з невиконанням прийнятих на себе зобовязань за вказаним договором за відповідачем станом на 13.05.2018 значиться заборгованість в сумі 35 224 грн 61 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 3 971 грн 33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 3 184 грн 52 коп, заборгованості за пенею 25 915 грн 21 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) 1 663 грн 55 коп. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань та не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк».

30 травня 2018 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 08 год 30 хв 19 червня 2018 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідачем було надано до суду та надіслано позивачу відзив, в якому зазначено, що дійсно між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.01.2007 року був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Вона користувалася кредитним лімітом та справно сплачувала всі необхідні платежі. Однак, в травні місяці 2016 року невідомі особи шахрайським способом заволоділи належними їй грошовими коштами, що знаходилися на вищевказаному картковому рахунку у розмірі 6 452 грн 00 коп. При зверненні до позивача із вказаного приводу, відповідачу було повідомлено, що кредитний ліміт їй буде відновлено, лише у випадку доведення нею, що її дії чи бездіяльність не призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Вказаними доказами слугує наявність кримінального провадження №0001590 від 27.05.2016 рок, порушеного за заявою відповідача. Крім того, ОСОБА_2 в своєму відзиві не погодилася з розміром пені, вказавши, що вона нарахована за увесь період користування кредитом, в той час, як за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п. 1, ч. 2, ст. 258 ЦК України). Просила застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, так-як розмір пені більш ніж у тричі перевищує тіло кредиту та нараховані відсотки. Заперечувала проти стягнення з неї штрафу, зазначивши, що штраф і пеня відповідно до ст. 549 ЦК України, є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України.

Представником позивача у встановлені строки було надано до суду та надіслано відповідачу відповідь на відзив, в якому він зазначив, що про втрату картки відповідач не заявляла, будь які заяви до Банку про блокування або встановлення в стоп-лист платіжної системи картки не надходили, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно особа яка знімала кошти мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код властивий даній картці, тому заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими. Відносно нарахування штрафу і пені, представник позивача зазначив, що згідно з ст. 549 ЦК України, пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Крім того, ЦК України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Щодо вимоги відповідача про зменшення розміру неустойки, представник позивача також заперечував, посилаючись на те, що відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданих позивачем, що підтверджує наміри ОСОБА_2 про злісне ухилення від виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідач не надала суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту порушення умов кредитного договору. Також, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та попередньо подану відповідь на відзив, просив позов задовольнити з підстав, викладених вище.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладенні у відзиві, просили у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, також не оспорюється сторанами, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 07.07.2018 № Е.65.0.0.0/3-365676, з 21.05.2018 змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк») (далі - Банк), з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим 24.01.2007 року нею (далі - Позичальник) було підписано заяву № б/н, згідно з якою Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

ОСОБА_2 зобовязалася здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків у повному обсязі на умовах, передбачених договором та тарифами, зобовязалася повністю повернути кредит, сплатити нараховані відсотки.

Взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 24.01.2007 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_2 кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобовязання за договором № б/н від 24.01.2007 року року належним чином не виконала.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.01.2007 року вбачається, що станом на 13.05.2018 року відповідач має заборгованість перед банком в розмірі 35 224 грн 61 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 3 971 грн 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 3 184 грн 52 коп, заборгованості за пенею 25 915 грн 21 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 коп., штрафу (процентна складова) 1 663 грн 55 коп.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

27.05.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001590 слідчим Купянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 від 26 травня 2016 року внесено відомості, що у період часу з 15:25 до 15:50 26 травня 2016 невідома особа шляхом зловживання довірою, представившись працівиком ПАТ КБ «ПриватБанк», зняла грошові кошти у розмірі 6 452 грн з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № 5168-7423-1380-7855, належної ОСОБА_2, чим спричинила останній матеріальнй збиток на вищевказану суму. Попередня правова кваліфікація діяння визначена органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України.

27 травня 2016 року слідчим на імя керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 складено повідомлення про початок досудового розслідування по даному факту. У даному кримінальному провадженню ОСОБА_2 визнано потерпілою.

Матеріали справи свідчать про те, що до теперішнього часу досудове розслідування триває. Зокрема, здійснюються слідчі (розшукові) дії по перевірці наявної інформації, підозра по даному кримінальному провадженню нікому не вручена, обвинувальний акт не складений, відповідне судове рішення не ухвалено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2 дійсно утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2007 року.

Проте, виходячи з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, суд вважає, що позов банку підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 3 971 грн 33 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 184 грн 52 коп. та пені в розмірі 3 971 грн 33 коп.

Щодо стягнення заборгованості за пенею в розмірі 21 943 грн 88 коп., а також заборгованості по судовим штрафам у сумі 2 153 грн 55 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 551 ЦК України предметом неустойкиможе бути грошова сума, рухоме нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З розрахунку банку вбачається, що розмір пені значно перевищує (у три рази) суму заборгованості за тілом кредиту, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки у вигляді пені до розміру тіла кредиту.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд вважає, що вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_2 судових штрафів задоволенню не підлягають.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15, 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: стягненню з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 24.01.2007 в розмірі 11 127 грн 18 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 971 грн 33 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 184 грн 52 коп. та пені в розмірі 3 971 грн 33 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в звязку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені на 31,5 %, з відповідача на користь позивача слід стягнути 556 грн 80 коп. судового збору.

На підставі кредитного договору № б/н від 24.01.2007 року, ст. ст. 525, 526, 549, 551, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, п. 15.5) розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 від 20.03.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, 11 127 (одинадцять тисяч сто двадцять сім) грн 18 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення решти суми пені, а саме 21 943 (двадцять одна тисяча девятсот сорок три) грн 88 коп, а також судових штрафів в розмірі 2 153 (дві тисячі сто пятдесят три) грн 55 коп відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 556 (пятсот пятдесят шість) грн 80 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складене - 18 лютого 2019 року.

Суддя Ю. М. Гніздилов