Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 621/1905/16-ц

провадження № 61-10132св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_8, Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва», ОСОБА_2 ,

треті особи: Зміївська сільська рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_8 , Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва» (далі - ТК ТОВ «Харків-Москва»), ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Зміївської сільської ради Зміївського району Харківської області, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприни Г. О., про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 посилалась на те, що вона з 1989 по 2010 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 Під час шлюбу вони удвох займалися підприємницькою діяльністю, мали спільний бізнес, за рахунок зароблених коштів купували нерухоме та рухоме майно.

У 2000 році та в лютому 2003 року вони придбали у спільну сумісну власність нерухомість у місті Зміїв Харківського району Харківської області, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_2 , нежитлові приміщення літ. «А-1» по АДРЕСА_3 , нежитлові приміщення літ. "А-1", "Б" , "В" , "Г", «Е», "Ж" по вулиці АДРЕСА_4 (далі по тексту - спірне нерухоме майно подружжя).

У 2015 році вона звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Збираючи докази по цій справі, вона у 2016 року дізналася про те, що наприкінці 2011 року її колишній чоловік ОСОБА_8 , якому як засновнику належить 99% статутного капіталу фірми і який перебуває на посаді директора, уклав з ТК ТОВ «Харків-Москва» угоду про передачу їх спільного нерухомого майна подружжя, розташованого в місті Зміїв, у статутний фонд цього підприємства. При цьому повноважень на розпорядження вказаним майном позивач ОСОБА_8 не надавала.

Вважає, що ОСОБА_8 як представник ТК ТОВ «Харків-Москва», вчинив правочин у власних інтересах, так як фактично отримав 100 % цього майна у власність у вигляді частки у статутному капіталі, а при виході з товариства він отримує вартість своєї частки, що дорівнює вартості всього нерухомого майна.Факт того, що ОСОБА_8 на час укладання оспорюваних правочинів знав про те, що спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя, підтверджується тим, що в 2010 році відповідач звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя, до складу якого було включено і це майно, що є предметом цього позову. Отримавши в 2011 році судове рішення про відмову у задоволенні його позову, він через два місяці передав спірне нерухоме майно у статутний капітал свого підприємства.

Крім того, вже після відкриття провадження у цій справі вона довідалася, що 16 листопада 2016 року спірне майно було відчужене відповідачем на користь ОСОБА_2 .

Позивач наголошувала, що спірне майно вибуло з її володіння без її волі, без її згоди, так як на момент його відчуження, судом вже розглядалися її вимоги щодо цього майна.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Цим же рішенням скасовані заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустила позовну давність без поважних причин, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_8 спірного нерухомого майна у статутний капітал ТК ТОВ "Харків - Москва".

Визнано недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва" від 29 грудня 2011 щодо збільшення статутного капіталу товариства за рахунок внесення ОСОБА_8 до статутного фонду спірного нерухомого майна та відповідні зміни до статуту товариства.

Визнано недійсними свідоцтва про право власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на спірне нерухоме майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на спірне нерухоме майно.

Витребувано спірне нерухоме майно із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та визнати це майно об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідачів та задовольнив заяву про застосування до спірних правовідносин передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України наслідків пропуску позовної давності. Крім того, апеляційний суд вважав, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про незастосування наслідків пропуску позовної давності, тим самим порушив принцип правової визначеності. При цьому, на думку заявника, суд апеляційної інстанції не встановив та не вказав у постанові, з якого моменту позивач дізналась або могла дізнатися про порушення свого права. Крім того, між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 існувала усна домовленість про розподіл належного їм майна, що підтверджується показаннями свідків. На переконання заявника, суд апеляційної інстанції також знехтував правами добросовісного набувача - останнього власника спірного майна ОСОБА_2

ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване рішення стосується майнових прав всіх учасників ТК ТОВ «Харків - Москва», однак суд не залучив до участі у справі вказаних осіб, що є самостійною підставою для скасування такого судового рішення.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходив

У серпні 2019 року від ОСОБА_8 надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких він просить касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Як підставу для задоволення касаційної скарги вказав, що відсутність згоди позивача сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Необхідною умовою для визнання договору недійсним є встановлення судом, що той хто уклав договір щодо спільного майна та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно.

Крім того, відповідач вказав, що якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-79цс13 в постанові від 02 жовтня 2013 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , зупинено виконання постанови суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, щоОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 18 червня 1989 року, а рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано.

У вересні 2010 року ОСОБА_8 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про поділ майна подружжя, до складу якого ним було включено також і спірне нерухоме майно, спір щодо якого вирішується і у цій справі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2011 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2011 року скасовано і постановлено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Рішенням позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків -Москва", згідно протоколу № 26 від 29 грудня 2011 року, прийнято від ОСОБА_8 внесок до статутного капіталу, в тому числі спірне нерухоме майно подружжя.

В подальшому на підставі рішень Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області від 13 березня 2012 року №№ 55, 56, 57, 58 право власності на це нерухоме майно подружжя оформлено ТК ТОВ "Харків - Москва", видано свідоцтва про право власності на це нерухоме майно та здійснено державну реєстрацію права власності майно за вказаним товариством.

На підставі чотирьох договорів купівлі - продажу від 16 листопада 2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуприною Г.О. за реєстровими номерами 3223, 3218, 3226, 3221, нерухоме майно: нежитлова будівля "А-2", загальною площею 1 713,40 кв.м по АДРЕСА_1 ; вбудоване приміщення 1-й поверх 5-ти поверхового будинку, А, загальною площею 1918,1 кв.м, по АДРЕСА_3 ; комплекс, загальною площею 2 659,5 кв.м по АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля (магазин) з холодильною камерою "А-2", загальною площею 1 461,5 кв.м по АДРЕСА_2 , відчужене ТК ТОВ "Харків-Москва" на користь ОСОБА_2

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Як зазначалось, спірне майно набуте у власність і зареєстровано за відповідачем ОСОБА_8 в період його перебування у шлюбі з ОСОБА_5 Подружжя тривалий час займалися підприємницькою діяльністю, набули у власність низку об`єктів нерухомого майна, в тому числі і спірні нежитлові приміщенні в м. Зміїв.

Як передбачалось статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01 січня 2004 року, так і згідно статті 60 СК України вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).При цьому, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ОСОБА_8 не надано доказів, які б свідчили про існування укладеного ним і ОСОБА_5 договору про встановлення іншого режиму права власності на майно набуте за час шлюбу, або доказів набуття ним спірного майна у відповідності до положень статті 57 СК України в його особисту приватну власність, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поширення презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірне майно.

Відповідно частини другої статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Статтею 63 СК України також передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною третьої статті 368 ЦК України також передбачена необхідність такої згоди.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідачами не спростовано, що ОСОБА_5 не надавала ОСОБА_8 письмової згоди на відчуження спірних об`єктів нерухомого майна в м. Зміїв.

Здійснення відчуження вказаного спірного майна 29 грудня 2011 року ОСОБА_8 шляхом його передачі до статутного капіталу ТК ТОВ «Харків-Москва» здійснено без письмової згоди ОСОБА_5 , забезпечило сторонам цього правочину, зважаючи на особливості його оформлення, можливість уникнути публічності та подальше відчуження 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 без відображення при реєстрації переходу права власності до ОСОБА_2 на спірне майно інформації про його попереднього співвласника.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про необґрунтованість доводів відповідачів про узгодження ОСОБА_8 і ОСОБА_5 відчуження спірного майна в усній формі, що підтверджується показами свідків (повнолітніх дітей), оскільки законом передбачено необхідність письмової згоди співвласника на відчуження іншим співвласником нерухомого майна (ст.65 СК України), а за правилами частини другої статті 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Оскільки правочин щодо передачі ОСОБА_8 спірного нерухомого майна подружжя у вигляді внеску у статутний ТК ТОВ «Харків-Москва», який є угодою щодо розпорядження цінним майном, вчинено з порушенням вимог статті 65 СК України щодо наявності письмової згоди другого з подружжя на вчинення такого правочину, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недійсність цього правочину.

Колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного суду, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що позивач пропустила позовну давність.

При цьому суд першої інстанції помилково виходив з того, що початком перебігу позовної давності є день відчуження ОСОБА_8 спірного майна (29 грудня 2011 року), оскільки відповідачами не доведено, що станом на вказану дату ОСОБА_5 була повідомлена (не кажучи вже про згоду) ОСОБА_8 про відчуження спірного майна, а також про те, що позивач в той час (день) з інших загальнодоступних джерел інформації довідалася чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це передбачено частиною першою статті 261 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про відхилення доводів відповідачів щодо наявності можливості ОСОБА_5 довідатися про вчинений ОСОБА_8 правочин від 29 грудня 2011 року щодо передачі до статутного капіталу ТК ТОВ «Харків-Москва» спірного нерухомого майна з загальнодоступного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи шляхом здійснення запиту до місцевого органу реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки вона не була стороною вказаного правочину, а відтак, з огляду на існуючі на той час обмеження у доступі до баз даних БТІ, виконавчих органів місцевого самоврядування, та до документації ТК ТОВ «Харків-Москва», немає підстав погоджуватися з вказаними доводами щодо вільного доступу до вказаної інформації.

Відповідно до змісту статті 68 СК України початок перебігу позовної давності не пов`язано з розірванням шлюбу та передбачає розпорядження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу його співвласниками виключно за взаємною згодою.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_5 не зобов`язана відслідковувати дії відповідача з метою встановлення факту порушення її прав, як співвласника спільної сумісної власності подружжя, а відповідач ОСОБА_8 , згідно вимог частини третьої статті 368 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, зобов`язаний дотримуватись цих вимог щодо отримання її письмової згоди на відчуження вказаного майна.

Щодо доводів ОСОБА_8 про неоднакове застосування висновків Верховного Суду України та Верховного Суду слід вказати, що наведена відповідачем судова практика стосується правовідносин щодо поділу майна подружжя, в той час як в цій справі вирішуються вимоги про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння. В справі, що розглядається, спірне майно подружжя не залишилось як внесок у статутному фонді товариства, а було відчужене останнім третій особі, у зв`язку з чим позивач позбавлена права на виплату половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або права вимагати виплатити їй половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

За таких обставин позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню в частині позовних вимог щодо недійсності правочину про передачу спірного нерухомого майна подружжя в статутний фондТК ТОВ «Харків-Москва» та витребування цього майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , оскільки нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, відчужене (вибуло) без згоди позивача, тобто поза волею власника.

Задовольняючи позов в іншій частині вимог, апеляційний суд не врахував, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Ефективним способом захисту права ОСОБА_5 в цьому випадку є віндикаційний позов до останнього набувача майна ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно подружжя, а не позов про визнання недійсними оспорених: рішення ТК ТОВ «Харків - Москва»; договорів купівлі-продажу; свідоцтв про право власності; скасування державної реєстрації права власності на це нерухоме майно.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин оскаржену постанову апеляційного суду належить скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним правочину про передачу спірного нерухомого майна подружжя в статутний фонд ТК ТОВ «Харків-Москва» та витребування цього майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 і про відмову в позові у частині визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ «Харків-Москва» від 29 грудня 2011 року щодо збільшення статутного капіталу товариства і відповідних змін до статуту, визнання недійсними свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно, скасування державної реєстрації права ТК ТОВ «Харків - Москва» на спірне нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, а оскаржена постанова скасована з ухваленням нового рішення, поновлення виконання такої постанови позбавлене сенсу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_8 нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 , у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва".

Витребувати нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м. по АДРЕСА_2 вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по вул АДРЕСА_3 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею 19,4 кв. м по АДРЕСА_4 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", ОСОБА_2 про: визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва" та відповідних змін до статуту товариства; визнання недійсними свідоцтв про право власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації прав власності ТК ТОВ "Харків - Москва" на нерухоме майно; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук