П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" вересня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/10889/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/2043/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М.,Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року головуючого судді Музики О.М. із складанням повного тексту судового рішення 04 березня 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 29 квітня 2010 року ОСОБА_1 стала клієнтом банку, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов у АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна картка».

11 лютого 2014 року відповідачу переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком у п. 2.1.1.2.4 Умов. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з разом з Умовами, а також Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між клієнтом та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договір приєднання є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 17 серпня 2016 року у неї утворилася заборгованість. Просили стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 51 236, 02 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 19 046,53 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 27 923, 49 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1 350 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн. (фіксована частина), 2 416 грн. (процентна складова).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Зі змісту заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони містять всі істотні умови договору надання банківських послуг та договору про надання фінансових послуг, передбачених главою 71 ЦК України. Кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст.208, ч. 1,2 ст.207 ЦК України , якими встановлено вимоги для письмової форми правочину. Також зазначено, що кредитний договір укладено шляхом підписання заяви клієнта та ознайомленням клієнта з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які оприлюднені на офіційному сайті банку. Позичальник підписанням анкети-заяви підтвердив факт ознайомлення із цими умовами та порядком надання банківських послуг,а також із тарифами банку. Відповідач уклав кредитний договір,а саме договір приєднання,з позивачем,він був ознайомлений та згодний з умовами надання банківських послуг та був згодний з тим,що його заява разом з Умовами надання банківських послуг та правилами складає між ним та банком кредитний договір. Крім того, зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дат виконання, підпис відповідального виконавця, первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Також зауважено, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач свої зобов*язання за договором не виконав,не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом. У зв*язку з зазначеним порушенням зобов*язань за кредитним договором відповідач станом на 17 серпня 2016 року має заборгованість у розмірі 51 236,02 грн.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований законністю та обґрунтованістю рішення. Зокрема відповідач зазначив,що в якості доказів разом з позовною заявою позивач надав до суду : ксерокопію анкети- заяви про приєднання до Умов та правил ;розрахунок заборгованості;тарифи банку;витяг з Умов та правил надання банківських послуг;фото відповідача з карткою в руці;виписку по рахунку.Тобто, позивач вважав, що цих документів достатньо для того, щоб довести суду наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором та існування самого кредитного договору. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, тим самим позбавив себе можливості довести позовні вимоги. Представник відповідача двічі 11 січня 2017 року та 22 серпня 2017 року подавав до суду клопотання про витребування у позивача оригінала анкети-заяви, оскільки ця анкета-заява викликає підозри щодо її достовірності, а також інші документи, які б могли підтвердити існування кредитного договору відповідно до чинного законодавства. Однак, обидва рази представник позивача жодного витребуваного документу не надав. Анкета-заява підписана відповідачем 29 квітня 2010 року,з цього випливає, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Але, 29 квітня 2010 року відповідач звернулася до банку з метою покласти депозит, у зв*язку з чим підписала анкету-заяву та отримала картку «Ощадна книжка». За отримання цієї картки та пін-коду до неї вона поставила підпис у анкеті-заяві. Жодної картки «Кредитна» відповідач не отримувала та не підписувалась за її отримання. Відмітка у графі «Кредитна картка» у вигляді знака «X» проставлена не відповідачем, а іншою невідомою особою. На копії анкети-заяви видно, що ця відмітка відрізняється від тієї, яка проставлена відповідачем (нахил, розмір та інше). В суді першої інстанції відповідач намагалася з*ясувати, чи є ця анкета-заява справжньою та чи мала місце фальсифікація та для цього подавала клопотання про витребування оригіналу. Але, позивач протягом 3 років від початку справи так і не надав оригінал до суду. За таких обставин, той факт, що відповідач взагалі колись мала бажання отримати кредитну картку в Приватбанку не є доведеним. Разом з тим, підписання анкети-заяви 29 квітня 2010 року жодним чином не є підтвердженням того, що вона 11 лютого 2014 року отримала нову кредитну карту «Універсальна Gold 55 днів». На підтвердження того факту, що 11 лютого 2014 року вона переоформила кредитну карту «Універсальна Gold 55 днів» позивач не надав абсолютно жодного доказу. Довідка про зміну умов кредитування, яку банк надав у якості доказу, ніяк не може підтверджувати існування заборгованості у відповідача та суму цієї заборгованості. Оскільки відповідач не згодний з цією інформацією, то довести її достовірність можна б було на основі первинних облікових документів. Але, жодного первинного облікового документу, який би відповідав законам України позивач не надав. В апеляційній скарзі позивач намагається видати якісь таблиці з назвами магазинів та торгових точок, які він називає «виписка по рахунку», за первинний обліковий документ. При цьому він посилається на Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційній діяльності в банках України , затверджене Постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 р.Але, ці таблиці не є первинним обліковим документом, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ряду інших законів України.Позивач стверджує, що анкета-заява разом з тарифами банку та правилами користування платіжною карткою складають кредитний договір, укладений у письмовій формі. Але, тарифи банку та правила користування платіжною карткою стороною відповідача не підписані, отже вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Фото клієнта з кредитною карткою не може бути належним та достовірним доказом з багатьох причин, зокрема:- з фото неможливо встановити номер платіжної карти, отже, неможливо визначити, чи має вона стосунок до цього спору;- також, неможливо встановити, яка сума коштів є на цієї картці, яка сума коштів витрачалася з цієї картки, чи користувався взагалі відповідач цією карткою, чи були ці кошти власними коштами відповідача або це були кредитні кошти;- сучасні комп`ютерні програми «фотошоп» дозволяють робити фото з будь-якими картками будь-якого виду та будь-якого банку, отже немає жодної впевненості в тому, що це фото не є підробкою;- законодавство України не передбачає при видачі кредиту (кредитної картки) фотографування клієнта з карткою, проте передбачає обов*язковість укладення кредитного договору в письмовій формі з дотриманням усіх вимог закону, а також оформлення інших документів, яких банк до суду не надав. Матеріали справи не містять доказів належного доведення до відповідача кредитних лімітів та їх отримання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи відзиву, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. Додатково надала заяву з поясненнями про відкриття трьох депозитних рахунків.Також зазначала,що з червня 2002 року по червень 2014 року отримувала пенсію через ПриватБанк.Ці відомості свідчать про те,що вона мала достатньо своїх власних коштів для того,щоб витрачати їх в магазинах або іншим шляхом.Разом з тим,такі суми,які позивач вказав у виписці по рахунку,які вона,ніби-то витрачала з картки в магазинах,є дуже мізерні та незначні.Такі кошти вона могла б витрачати зі своєї пенсійної картки та для цього їй не потрібно було брати кредит у банку.Крім того,протягом декількох років вона здавала в оренду свій будинок та орендну плату та плату за комунальні послуги орендатори перераховували їй на її рахунок у ПриватБанку через термінал самообслуговування або через Інтернет після 20 числа кожного місяця. Сума орендної плати у різній час була різна. У період з 2009 року по 2017 рік вона працювала у приватного підприємця та за роботу отримувала гроші на картку. Позивач у виписці по рахунку зазначає лише про витрати грошей по картці,але ніде на надає інформацію про надходження грошей на її картковий рахунок, та не вказує походження цих сум,тобто не вказує,що це були її власні кошти, а не кредитний ліміт,який вона не отримувала та не витрачала (т.2.а.с.129-148).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 29 квітня 2010 року № 155013986 ОСОБА_1 ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та Ощадкнижка (депозит), без зазначення кредитного ліміту, та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві (а. с. 6, 7, 105, 106).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції посилався на норми ст.ст. 207,626,628,629,634,638,1054,1055 ЦК України,Умови та правила надання банківських послуг, та встановив ,що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами. Проте ,суд вважав недоведеними існування між сторонами кредитних правовідносин з 11 лютого 2014 року по переоформленню кредитної картки «Універсальна» на картку «Універсальну Gold 55 днів»,на яку встановлений кредитний ліміт у сумі 19 000 грн., за непогашення якого виникла вказана у позові сума заборгованості.

З вказаним висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитною карткою «Універсальна Gold 55 днів» банком надано виписку за карткою № НОМЕР_1 , відповідно до якої станом на день подачі позову залишок на рахунку - 43 245 грн. 90 коп. (а. с. 91 - 95).

Відповідно до виписки за карткою № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 установлений кредитний ліміт у сумі 15 000 грн. (а. с. 97).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 , початок (старт) цього карткового рахунку 11 лютого 2014 року та 06 травня 2014 року остаточна зміна кредитного ліміту на 19 000 грн. (а. с. 104).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 27 серпня 2016 року, така становить 51 236,02 грн., як складається із: заборгованості за кредитом - 19 046 грн. 53 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 27 923 грн. 49 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1 350 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн. (фіксована частина), 2 416 грн. (процентна складова).

Також, до позову позивачем додано копії документів під назвами: «Тарифи за престижністю карткам Visa», «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «, затверджених наказом від 06.03.2010 року СП-2010-256», а також фотокопія паспорту ОСОБА_1 та фотокартка з особою, яка тримає картку у руці.

За змістом п. 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 06 липня 2010 року за 474/17769 (далі - Положення), в редакції станом на 11 лютого 2014 року, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

За змістом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з цим, обставини, на які посилається банк щодо продовження строку дії кредитних відносин у зв`язку із видачею 11 лютого 2014 року нової картки, ґрунтуються на недопустимих доказах.

Суд першої інстанції слушно зазначив, що банк ототожнює платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, на підставі недопустимих доказів без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням.

При цьому, вказана анкета-заява не містить відображення волевиявлення відповідача ОСОБА_1 щодо оформлення певної картки банку у майбутньому на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки.

Будь-якими допустимими доказами не підтверджуються обставини отримання відповідачем нової картки 11 лютого 2014 року, а також, які умови були погоджені сторонами щодо її використання.

До позовної заяви додано «Тарифи за престижністю карткам Visa », «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «, затверджених наказом від 06.03.2010 року СП-2010-256», які не підписані відповідачем, та взагалі не містять умов щодо наявності тарифу, яким обумовлено сплату відсотків за користування ним у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості, а також те, що саме ці Тарифи та Умови діють з 11 лютого 2014 року і відносяться до картки «Універсальна Gold 55 днів» або сторонами продовжений у передбачено порядку первісний договір від 29 квітня 2010 року.

Зазначаючи про отримання саме картки «Універсальна Gold 55 днів», банк надав суду фотокартку особи,за доводами позивача , що на фотокартці відповідач з банківською картою в руці, на якій не можливо визначити ні вид карти, ні її номер, ні строк її дії, що позбавив суд здійснення перевірки індивідуальних характеристик карти. При цьому зазначено, що після перевипуску нової картки - 11 лютого 2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 19 000 грн., однак жодних документів, які б підтверджували ці умови кредитування не надано.

Витяг з Умов і правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача щодо ознайомлення з ними, а також конкретних умов надання послуг щодо користування карткою ПриватБанку відповідачу (відсотки, строк, сума кредитного ліміту). Будь-які відомості про умови кредитування з 11 лютого 2014 року по 17 серпня 2016 року відсутні. При цьому, вимоги до відповідача пов`язані саме з невиконанням нею умов договору від 11 лютого 2014 року за платіжною карткою «Універсальна Gold 55 днів» .

При цьому розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дає підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові.Зазначені в позовній заяві «Тарифи Банку» від 11 лютого 2014 року до позову не додані. Отже, суд був позбавлений можливості встановити, яким чином та на підставі якого договору ОСОБА_1 отримано кредит у сумі 19 000 грн., а також на підставі чого банком нараховані проценти та неустойка.

Сам по собі розрахунок заборгованості, виписка по карті та фотокартка особи не свідчать про наявність між сторонами договірних відносин, на підставі яких суд може провести стягнення заявленої позивачем заборгованості. Фактичне отримання кредитного ліміту та використання позивачем коштів жодним доказом не підтверджено.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна Gold 55 днів» та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Отже доводи апеляційної скарги, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження розміру наданого кредиту.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо подання ним при подачі позовної заяви достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору та видачу кредитних коштів спростовуються матеріалам справи, докази у якій належним чином перевірені судом першої інстанції .

Матеріали справи не містять доказів належного доведення до відповідача кредитних лімітів.

Довідка щодо встановлення кредитних лімітів відповідачу, надана банком, не є достатнім доказом щодо зазначених обставин, оскільки не містить відомостей інформування клієнта про встановлення розміру кредитного ліміту в період з 11 лютого 2014 року по 06 травня 2014 року (т.2.а.с.118).

Перевірені доводи апеляційної скарги є безпідставними,обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки ціна позову складає 51 236,02 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2019 року .

Судді: