ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/875/18

провадження № 22-ц/4809/331/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_1- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2018 року, суддя Ткаченко Б.Б., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.06.2016 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 30 га для сінокосіння і випасання худоби на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою йому був наданий згідно з наказом №11-7832/14-16-сг від 15.08.2016.

На виконання вказаного наказу ним було замовлено та виготовлено відповідний проект землеустрою.

Розроблений проект землеустрою пройшов погодження відповідно до ст.186-1 ЗК України, підтвердженням чого є висновок №630/41-16 від 03.10.2016.

04.11.2016 державним кадастровим реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та передачу земельної ділянки в оренду, однак на підставі рішення №К-177/0-1109/0/6-17 від 03.02.2017 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що у сертифікованого інженера-землевпорядника анульований кваліфікаційний сертифікат.

13.03.2017 позивач отримав ще одну відмову у затвердженні проекту землеустрою, оскільки викопіювання картограми агровиробничих груп ґрунтів із зазначенням місця розташування земельної ділянки не погоджено представниками територіального відділу Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Позивач зазначив, що після усунення зазначеного недоліку, позивачу 24.04.2017 знову було відмовлено, оскільки перелік обмежень у використанні земельної ділянки оформлений не у відповідності до додатку 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Після усунення недоліків позивач вчетверте отримав відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою, оскільки позивач не надав агрохімічний паспорт поля, не надав витяг з уточненого розрахунку нормативної грошової оцінки та не узгодив орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Виконавши всі зазначені вище вимоги, позивач 04.01.2018 отримав п'яту відмову, так як проект землеустрою не відповідає вимогам законодавства, а саме: не додано свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, не долучено відомості щодо легітимності отримання даних Державної геодезичної мережі, а також через невідповідність матеріалів встановлення межових знаків Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Знову звернувшись до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, позивач отримав шосту відмову від 07.03.2018 №К-1739/0-1759/0/17-18 через те, що позивачем скоєно факт використання земельної ділянки з порушенням вимог ч.1 ст.166, ст.ст.125, 126 ЗК України.

Позивач вважає відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою незаконною, тому вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Просив суд визнати незаконною викладену у листі №К-1739/0-1759/0/17-18 від 07.03.2018 відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки загальною площею 29,8729 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, зобов'язати відповідача затвердити вказаний проект землеустрою та передати йому в оренду зазначену земельну ділянку з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що позивачем розорені пасовища, відсутні правові підстави затверджувати проект. Будь-які порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача, відсутні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2018 року по справі відкрито апеляційне провадження.

21.12.2018 року по справі визначено склад колегії суддів.

02.01.2019 року до суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається, що суд апеляційної інстанції помилково призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, представництво відповідача може здійснювати лише адвокат, однак особа, що підписала апеляційну скаргу не є адвокатом.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.01.2019 року справу призначенодо розгляду на 14.02.2019 року на 11 год.00 хв.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 15.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 30 га для сінокосіння і випасання худоби на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-7832/14-16-СГ від 15.08.2016 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, розташованої на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 29,8846 га, у тому числі: 29,8846 га - пасовища, із цільовим призначенням - для сінокосіння та випасання худоби.

В подальшому розроблений проект землеустрою пройшов погодження відповідно до ст.186-1 ЗК України, підтвердженням чого є висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років площею 29,8729 (пасовища) га із земель сільськогосподарського призначення №630/14-16 від 03.10.2016. Відповідно до висновку проект відведення не підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі.

04.11.2016 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та відведення земельної ділянки в оренду, однак листом №К-177/0-1109/0/6-17 від 03.02.2017 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що у сертифікованого інженера-землевпорядника анульований кваліфікаційний сертифікат.

В подальшому 13.03.2017 позивачу листом №К-3360/0-2550/0/6-17 від 13.03.2017 знову було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки викопіювання картограми агровиробничих груп грунтів із зазначенням місця розташування земельної ділянки не погоджено представниками територіального відділу Держгеокадастру у Кіровоградській області, що є порушенням ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №К-7249/0-4999/0/6-17 від 24.04.2017 позивачу також було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки перелік обмежень у використанні земельної ділянки оформлений не у відповідності до додатку 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Листом №К-13935/0-10288/0/6-17 від 28.07.2017 відповідачем вчетверте було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки позивачем не надано витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, агрохімічний паспорт поля та не узгоджено орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки.

04.01.2018 позивачу листом №К-24314/0-95/0/6-18 вп'яте відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки він не відповідає вимогам ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Листом від 07.03.2018 №К-1739/0-1759/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вшосте відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою, так як актом перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства від 26.09.2017 №383-ДК/330/АП/09/01-17 виявлений факт використання позивачем земельної ділянки з порушенням вимог ч.1 ст.166, ст.ст.125, 126 ЗК України.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області неодноразово надавався проект землеустрою, який містить усі складові, передбачені ст.50 Закону України «Про землеустрій», однак, відповідачем за результатами розгляду заяв позивача та проекту землеустрою у встановлений законом строк не було прийнято рішення про затвердження цього проекту.

Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання в оренду земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відповідно до ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з ч.14 ст.123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовивши позивачу у затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду, відповідач порушив вимоги ч.6 ст.123 Земельного кодексу України.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 -1 ЗК України.

За приписами ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10, 13, 14 ст. 123 ЗК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської област. Його право не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в погодженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судами не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись у суд з позовом не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб'єкту владних повноважень, яке перешкоджає йому в оформленні документів на отримання земельної ділянки в оренду.

Встановлене свідчить , що приватний інтерес позивача на час звернення до суду з цим цивільним позовом - відсутній.

Правові позиції вподібних правовідносинах викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 536/233/16-ц , від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17, від 28.11.2018 року у справі № 536/158/16-ц.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до норм статті 377 ЦПК України: 1) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255, 257 цього Кодексу 2) порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу , є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.10.2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити сторонам, що правовідносини , які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: