ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3534/19 Справа № 210/5593/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 148 920,00 грн. у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 14.05.2001 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% з переоглядом в 2002 році.

Висновком МСЕК від 25.04.2002 року йому було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% та третя група інвалідності з переоглядом в 2006 році.

При наступних переоглядах відповідно до висновку МСЕК від 08.06.2004 року та 15.06.2006 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин справи, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

Також, зазначає, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди за період його роботи в шкідливих умовах праці, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював на ш. «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда», ш. Батьківщина» ВО «Кривбасруда».

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 15 років 7 місяців, з них на підприємстві відповідача 12 років 8 місяців: 12.06.1973 р. - 29.10.1973 р., 27.02.1976 р. - 11.07.1976 р, 12.11.1976 р. - 27.02.1980 р. - підземний електрослюсар, шахта «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда»; 27.02.1980 р. - 02.01.1984 р., 26.04.1984 р.- 02.10.1984 р.,12.09.1988 р. - 29.12.1989 р. підземний прохідник, шахта «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда»; 29.10.1984 р. - 27.07.1985 р. - підземний прохідник, підземний бурильщик шпурів, шахта «Батьківщина», ВО «Кривбасруда» - 9 місяців; 09.02.1998 р. - 16.06.2000 р. - підземний прохідник, шахта «Батьківщина», ВО «Кривбасруда» - 2 роки 5 місяців (а.с. 23-28, 4-5).

Відповідно до запису у трудовій книжці №49, ВО «Кривбасруда» перейменоване в Криворізький державний залізорудний комбінат, згідно запису №50 у трудовій книжці позивача, шахтоуправління «Батьківщина» перейменоване в шахту «Батьківщина», згідно з наказом Криворізького державного залізорудного комбінату від 22.07.1999 р., а у відповідності до запису №51 Криворізький залізорудний комбінат реорганізовано в дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

З акту розслідувань причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 від 10.04.2001 року встановлено, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничою середовища: умови праці за рівнем тяжкості праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Вібрація: рівень локальної вібрації складає від 115 дБ при ГДР 112 дБ., фізичне перенапруження: робоча поза: вимушена (на колінах, на причіпки) від 15% до 30% робочої зміни при допустимій до 10% робочої зміни; фіксована від 35% до 65% робочої зміни, маса ваги, що підіймалася та переміщувалася від 30 до 80 кг на відстань від 40 м до 100 м. (а.с. 4-5).

Відповідно до висновку МСЕК від 14.05.2001 року позивачу було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% з переоглядом в 2002 році (а.с. 6).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 25.04.2002 року йому було встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% та третя група інвалідності з переоглядом в 2003 році (а.с. 7).

При наступних переоглядах відповідно до висновку МСЕК від 08.06.2004 року та 15.06.2006 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, безстроково (а.с. 8-9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 3723,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18 615,00 грн., а максимальний - 744600,00 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З матеріалів справи убачається, що у зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, болями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Спростовуються доводи відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування, переносить фізичні страждання, що позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди за період його роботи в шкідливих умовах праці, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював на ш. «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда», ш. Батьківщина» ВО «Кривбасруда».

Як вбачається з Акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 10.04.2001 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривала робота в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом шахт «Саксагань», РУ ім. «Дзержинського», ВО «Кривбасруда» та шахти «Батьківщина», де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Крім того, як вбачається з трудової книжки, позивач з 29 жовтня 1984 року по 27 липня 1985 рік, та з 09 лютого 1998 року по 16 червня 2000 рік працював на шахті «Батьківщина» правонаступником якої є відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці в період виконання ним робіт на підприємстві відповідача, умов праці відповідно до нормативно-правових актів, на думку колегії судів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 704,80 грн. та не може перевищувати 8 810,00 грн.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відсутність в нього обов'язку нести відповідальність з відшкодування моральної шкоди, заподіяної адміністрацією шахт ш. «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда», які ліквідовані, оскільки згідно розподільчого балансу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є їх правонаступником.

Згідно роз'яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз'яснення, невірно визначив стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає 3 роки 3 місяці, дійшовши помилкового висновку про правонаступництво ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ліквідованих шахт ш. «Саксагань», РУ ім. Дзержинського, ВО «Кривбасруда», у зв'язку з чим завищив розмір стягнутої моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, відсутність погіршення стану його здоров'я, тривалість роботи позивача в період з 29.10.1984 року по 27.07.1985 рік та з 09.02.1998 року по 16.06.2000 рік, тобто протягом 3 років 3 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів на шахті «Батьківщина», правонаступником якої є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»,із загального періоду роботи у шкідливих умовах 15 років 7 місяців, вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, зменшивши його.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість тілесних ушкоджень, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 25 000 гривень до 18 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 25 000 грн. до 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: