Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 362/2873/13-ц

провадження № 61-13672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Васильківський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»,

відповідачі - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 ,

третя особа - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року у складі судді Ковбеля М. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П, Лащенка В. Д., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У вересні 2011 року Васильківський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (далі - ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України») звернувся до суду з позовом доГлевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі - Глевахівська селищна рада), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, визнання права постійного користування земельною ділянкою, витребування земельної ділянки.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2013 року вимоги позову роз`єднано та виділено в самостійне провадження вимоги за позовом Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про: 1) визнання незаконним та скасування рішення Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ; 2) визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 840806, виданого ОСОБА_1 , та скасування його державної реєстрації; 3) визнання права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :02:004:0109, за ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»; 4) витребування на користь ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у ОСОБА_1 . земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0109.

Позовна заява обґрунтована тим, що ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» 20 травня 2002 року було видано державний акт на право постійного користування землею з правом користування земельною ділянкою площею 971,2 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки сільськогосподарської продукції, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року було припинено право ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» постійного користування земельною ділянкою площею 387,19 га та вилучено цю земельну ділянку, визнано недійсним державний акт на право користування землею та скасовано його державну реєстрацію. В подальшому Глевахівська селищна рада розпорядилася землями, вилученими у державного підприємства за вказаним рішенням господарського суду. Рішенням Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V було передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:005:0109, після чого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 840806. Згідно з інформацією Управління Держкомзему вказана земельна ділянка знаходиться в межах земель, переданих в постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України». При цьому рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 23 червня 2011 року, було задоволено заяву Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, скасовано рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. З огляду на те, що питання вилучення зазначеної земельної ділянки не погоджувалося Національною академією наук України, Верховною Радою України чи Кабінетом Міністрів України, а також на те, що земельну ділянку площею 387,19 га залишено в постійному користуванні державного підприємства, приймаючи рішення від 03 вересня 2009 року № 714-31-V, Глевахівська селищна ради діяла за відсутності для цього повноважень, з порушенням частини третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», положень частини п`ятої статті 116, частини дев`ятої статті 149 та частини другої статті 150 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Враховуючи викладене, прокурор просив: визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 , та скасувати його державну реєстрацію; визнати право постійного користування земельною ділянкою за ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»; витребувати на його користь спірну земельну ділянку.

В запереченні на позовну заяву представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зазначив, що право власності ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на спірну земельну ділянку було припинено рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, а рішення Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V було прийнято в той час, коли були відсутні будь-які обмеження на розпорядження цією земельною ділянкою. Подальше скасування рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року не дає підстав вважати, що при прийнятті рішення від 03 вересня 2009 року № 714-31-V Глевахівська селищна рада діяла з порушенням встановленого порядку або за відсутності повноважень. Пред`явивши позов в інтересах держави, прокурор не зазначив, які саме права та інтереси держави порушено, оскільки ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» є самостійним суб`єктом господарювання, не уповноважене здійснювати відповідні функції держави. Оскільки спірна земельна ділянка, земельна ділянка ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», а також саме державне підприємство не перебувають на балансі Національної академії наук України, то прокурор безпідставно посилався на положення Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». Позивач не надав доказів того, що землями, зі складу яких надано земельну ділянку відповідачу, володіє ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» і що вказане державне підприємство є науково-дослідним, а також доказів знаходження земельної ділянки відповідача в межах дослідних полів будь-якої науково-дослідної установи. Крім цього, позивач не надав доказів того, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка входила до складу земель ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» та доказів про накладення вказаних земельних ділянок.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулася після її вилучення з користування у ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України». Координати зовнішніх меж спірних земельних ділянок були складені різними методами, тому є неправильними, відповідно накладення земельних ділянок не встановлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилання позивача на положення частини третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» є безпідставними, оскільки ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» не внесене до відповідного Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави. На час надання земельної ділянки відповідачу вона була вилучена з користування державного підприємства на користь Глевахівської селищної ради. Оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходяться у межах земель, переданих у постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», то висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позову є обґрунтованим.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У серпні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суди не звернули уваги на те, що передана ОСОБА_1 у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з 2002 року належить ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на праві постійного користування, відноситься до особливо цінних земель, є державною власністю і згідно з вимогами статті 84 ЗК України не підлягає передачі у приватну власність. Накладення спірної земельної ділянки на землі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» було підтверджено наданим до суду першої інстанції листом Головного управління Держземагенства у Київській області від 13 травня 2013 року № 10-10-03-4058/2-15, однак суди не дали належної оцінки цьому доказу. Крім цього, на підтвердження доводів щодо накладення земельної ділянки прокурором подано до апеляційного суду: копію технічної документації № L ІХ/8-93 по складанню державного акта на право постійного користування землею ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»; витяг з науково-технічного звіту щодо відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»; супровідний лист з викопіюванням ортофотоплану в межах Глевахівської селищної ради, які апеляційний суднеобґрунтовано відхилив, вказавши на відсутність поважних причин неподання їх до суду першої інстанції.

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги не вказують на порушення судами норм матеріального права, а зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області, а ухвалою від 29 грудня 2016 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу № 362/2873/13-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 20 травня 2002 року ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею з правом користування земельною ділянкою площею 971,2 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки сільськогосподарської продукції, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102

Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року було задоволено позов Глевахівської селищної ради до ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», третя особа - Національна академія наук України, про припинення користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки та визнання недійсним державного акта на право користування землею. Припинено право ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387,19 га, вилучено у ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» вказану земельну ділянку, визнано недійсним державний акт на право користування землею, виданий ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», та скасовано його державну реєстрацію.

Рішенням Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року № 714-31-V передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯИ № 840806 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:005:0109, який зареєстровано 15 квітня 2010 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 23 червня 2011 року, вищевказане рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року було скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами, у задоволенні позову Глевахівської селищної ради до ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», треті особи: Васильківський районний відділ земельних ресурсів, Національна академія наук України, Науково-інженерний центр «Матеріалообробка вибухом» Інституту електрозварювання ім. Є. О. Патона Національної академії наук України, за участю прокуратури Київської області, про припинення права постійного користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державної реєстрації державного актавідмовлено.

Державне підприємство «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» листом від 19 серпня 2011 року направило ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» копії каталогів координат земельних ділянок, та зазначило що координати зовнішніх меж земельних ділянок були складені не по польовим вимірам, а за допомогою дигитайзера.

Листом Управління Держкомзему у Васильківському районі від 30 травня 2011 року було повідомлено Глевахівську селищну раду про те, що землі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» не внесені до автоматизованої системи координат державного земельного кадастру, а картографічні матеріали з права користування земельною ділянкою на ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» відсутні.

Листом Управління Держкомзему у Васильківському районі від 17 жовтня 2011 року було повідомлено прокуратуру про те, що при внесенні поданого каталогу координат на земельну ділянку ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Автоматизованої Системи Координат ведення держаного земельного кадастру управлінням було виявлено земельні ділянки, які перекривають зовнішні межі даної ділянки, зокрема і земельна ділянка ОСОБА_1 , кадастровий №:02:005:0109.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини першої статті 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 150 ЗК України передбачено, що до особливо цінних земель відносяться: а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; б) торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; в) землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення. Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Правове регулювання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної чи комунальної власності, закріплене у статті 149 ЗК України. Згідно з частинами першою-третьою цієї статті земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час прийняття Глевахівською селищною радою рішення про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки право постійного користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельними ділянками було припинено, оскільки вони були вилучені та передані до земель запасу Глевахівської селищної ради на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, яке на той час було чинним.

Однак суди залишили поза увагою і не дали належної правової оцінки тому факту, що зазначене судове рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року апеляційну Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року залишено без змін.

Таким чином, зазначене судове рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року не може вважатися відповідним юридичним фактом, з яким ЗК України пов`язує припинення права користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельними ділянками.

Разом з тим вищевказаними рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року та постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року було встановлено, що відповідно до статуту, зареєстрованого Васильківською районною державною адміністрацією 23 жовтня 2001 року, ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» є правонаступником Дослідного сільськогосподарського виробництва Національної академії наук України, створеного на підставі розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 09 листопада 1961 року № 1427-р. Цим же розпорядженням підприємству виділено 383,3 га із земель колгоспу «Україна» та 300 га неосвоєних земель забудови.

Пунктом «г» частини четвертої статті 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання. Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про те, що примусове припинення права користування земельними ділянками ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» є правомірним та що у Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області були наявні правові підстави для розпорядження цими земельними ділянками.

Отже, суди неправильно застосували норми статей 84, 149, 150 ЗК України, частини третьої статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім того, суди не з`ясували належним чином, чи накладається земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , на землі, які перебувають в користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України». Посилання судів першої та апеляційної інстанцій на те, що координати зовнішніх меж спірних земельних ділянок були складені різними методами, не може бути визнано обґрунтованою підставою для висновку про те, що накладення земельних ділянок не відбулося. При цьому надані прокурором докази на підтвердження факту накладення судами не досліджені та не оцінені.

Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди попередніх інстанцій не виклали в судових рішеннях в достатній мірі мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що судами не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов