Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/2901/16-ц

провадження № 61-14647 св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року у складі судді Дзюбича В. Л. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Ткач О. І., Гірського Б. О., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_3 , який 28 липня 2014 року склав заповіт на користь сина ОСОБА_4 . Після його смерті, при зверненні із заявою до нотаріальної контори їй стало відомо про те, що спадкодавець 20 серпня 2015 року склав заповіт на користь ОСОБА_2

Заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на день його вчинення спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та похилим віком, що виразилось у віковому склерозі із-за перенесення мікроінсульту, що призвело до несприйняття ним дійсних подій.

Підставою недійсності вказує і на порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій з оформлення та посвідчення заповіту. У заповіті є розбіжності щодо місця його вчинення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт який складено 20 серпня 2015 року ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних та допустимих доказів того, що на момент складання ОСОБА_3 заповіту 20 серпня 2015 року він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними суду не надано.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 07 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясовано обставини справи, при вирішенні спору по суті не враховано, що заповідач, склав оспорюваний заповіт в силу тяжких обставин: потребував посторонньої допомоги із за перелому головки бедра та погіршення стану здоров`я. Крім того, в заповіті існують розбіжності щодо місця його складання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у смт. Рокитне Київської області у віці 91 рік помер спадкодавець ОСОБА_3 , який мав місце постійного проживання в АДРЕСА_1 (а.с. 4).

20 серпня 2015 року в м.Тернополі ОСОБА_3 склав заповіт на все належне йому майно ОСОБА_2

Заповіт складено на бланку НАО 823062 державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. В. на прохання спадкодавця та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 , внесено в реєстр за № 656 Другої Тернопільської державної нотаріальної контори (а.с. 7).

Позивач є законним спадкоємцем за правом представлення та матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь якого 28 липня 2014 року ОСОБА_3 складено заповіт (а.с. 5).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 січня 2017 року № 01 ОСОБА_3 станом на період складання та посвідчення заповіту 20 серпня 2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними.

Відповідно до медичних виписок у спадкодавця наявні лише соматичні захворювання, які не викликають дефект волі.

Висновком призначеної судом судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 26 лютого 2018 року № 1068/1069/17-22 встановлено, що способи технічного відтворення підписів від імені ОСОБА_3 на оригіналі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. В. 20 серпня 2015 року, за реєстром № 656, а також у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за серпень 2015 року про посвідчення цього заповіту не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом, без технічної підготовки до їх виконання.

Підпис на оригіналі заповіту ОСОБА_3 посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. В. 20 серпня 2015 року, за реєстром № 656 виконано ОСОБА_3

Підпис у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за 2015 рік про посвідчення заповіту ОСОБА_3 від 20 серпня 2015 року, запис за реєстром № 656, виконано ОСОБА_3

Рукописний текст «в голос прочитане мною та підписано власноручно» та « ОСОБА_3 » в оригіналі заповіту ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. В. 20 серпня 2015 року, за реєстром № 656, а також запис « ОСОБА_3 Отримано без сплати держмита» у графі «Підписи осіб (їх представників), що звернулися за вчиненням нотаріальної дії» у журналі реєстрації нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори (запис від 20 серпня 2015 року про посвідчення цього заповіту) виконано ОСОБА_3

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК Українивстановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК Українипередбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли правильного висновку про те, що відповідно до положень статті 1257 ЦК України правові підстави для визнання спірного заповіту недійсним відсутні, оскільки при його посвідченні були дотримані вимоги законодавства України. Посилання ОСОБА_1 на те, що спадкодавець - ОСОБА_3 - не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними при складенні спірного заповіту належними та допустимими доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

У частині першій статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що ОСОБА_1 не спростовано факт підписання ОСОБА_3 , спірного заповіту та відповідними доказамине підтверджено, що заповідач під час складання цього заповіту не усвідомлював значення своїх дій.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою

статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).

Доводи касаційної скарги щодо недійсності заповіту у зв`язку з недотриманням нотаріусом процедури його складення, а саме: щодо місця складання та його посвідчення є необґрунтованими.

Заповіт від 20 серпня 2015 року складений нотаріусом за допомогою комп`ютерної техніки, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача, перед підписання прочитаний вголос заповідачем та підписаний особисто ОСОБА_3 , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 26 лютого 2018 року № 1068/1069/17-22. Перед підписанням заповіту нотаріусом у встановленому порядку перевірено особу заповідача та встановлено його дієздатність.

Судами не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи висновок, проведеної у справі посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 січня 2017 року № 01, згідно з яким ОСОБА_3 станом на час укладання та посвідчення заповіту 20 серпня 2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, а оскаржуваний заповіт відповідав вимогам статі 1247 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність, передбачених статтями 225, 1257 ЦК України підстав для визнання складеного ОСОБА_3 заповіту недійсним.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк