Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 401/3450/16-ц

провадження № 61-28785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торг Агро Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торг Агро Україна» (далі - ТОВ «Торг Агро Україна»), про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2015 року ТОВ «Торг Агро Україна» підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно із заявою ТОВ «Торг Агро Україна» приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені у мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 04 вересня 2015 року б/н та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Зобов`язання за вказаним договором забезпечене договором поруки від 18 вересня 2015 року № POR850, укладеним із поручителем ОСОБА_1 .

Відповідно до договору третій особі встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок від 18 вересня 2015 року № НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

У зв`язку із порушенням зобов`язання у ТОВ «Торг Агро Україна» станом на 26 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 659 952,09 грн, що складається із: 500 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 159 952,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2015 року б/н у розмірі 659 952,09 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про встановлення ТОВ «Торг Агро Україна» кредитного ліміту, а також відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що відповідач був ознайомлений саме з Умовами та правилами надання банківських послуг та поручився за позичальника саме на цих умовах.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 659 952,09 грн заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2015 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Торг Агро Україна», з яких:

500 000,00 грн - заборгованість за кредитом та 159 952,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ТОВ «Торг Агро Україна»не виконує умов кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з поручителя.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно із пунктом 1.1 договору поруки він поручався за виконання ТОВ «Торг Агро Україна» зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та до розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг, при цьому ці угоди в договорі поруки зазначені як

угода 1 та угода 2, що передбачає наявність двох окремих документів, проте цих документів позивач до суду не надав, а тому встановити сутність цих угод та обсяг зобов`язань сторін за ними є неможливим, отже, відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 поручався за виконання ТОВ «Торг Агро Україна» зобов`язань за кредитним договором від 04 вересня 2015 року б/н про надання кредиту на суму 500 000,00 грн. Крім того, відповідно до норм статті 548 ЦК України порукою забезпечується лише дійсне зобов`язання, проте станом на 18 вересня 2015 року у ТОВ «Торг Агро Україна» перед позивачем кредитних зобов`язань не існувало, оскільки кредитний ліміт товариству встановлений лише 21 жовтня 2015 року.

У лютому 2018 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просив відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін оскаржуване судове рішення, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом установлено, що на підтвердження факту укладання договору банківського обслуговування від 04 вересня 2015 року б/н позивач надав копію заяви ТОВ «Торг Агро Україна» від 04 вересня 2015 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів банку.

За договором поруки від 18 вересня 2015 року № POR850

ОСОБА_1 є поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Торг Агро Україна» зобов`язань.

Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель, поручився зокрема, за виконання ТОВ «Торг Агро Україна» зобов`язань за угодою приєднання до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та угодою приєднання до розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг на суму кредиту у розмірі 10 000,00 грн.

Цим же пунктом передбачено, що у разі якщо під час виконання угоди зобов`язання «боржника», що забезпечені цим договором, збільшуються, то збільшується обсяг відповідальності поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою в розмірі таких збільшень, додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Відповідно до пункту 3.2.1.3.2.1 Умов та правил надання банківських послуг порука дійсна з моменту повідомлення банком поручителя/лів про розмір встановленого клієнтові кредитного ліміту у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При цьому вважається, що поручитель з умовами надання кредиту та поруки ознайомлений.

Згідно із довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів ТОВ «Торг Агро Україна» було визначено такі кредитні ліміти: 21 жовтня 2015 року - 140 000,00 грн;

10 листопада 2015 року - 200 000,00 грн; 09 грудня 2015 року - 500 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні докази належного повідомлення відповідача про встановлення ТОВ «Торг Агро Україна» кредитного ліміту позивачем - АТ КБ «ПриватБанк», які б підтверджували факт повідомлення відповідача про встановлення такого ліміту, отримання відповідачем такого повідомлення та засвідчували б дату такого повідомлення. Крім того, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач був ознайомлений саме з цими умовами та погодився з ними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив з того, що підписуючи договір поруки, ОСОБА_1 був повідомлений про розмір встановленого ТОВ «Торг Агро Україна» кредитного ліміту та про можливість його збільшення у подальшому, тому невиконання ТОВ «Торг Агро Україна» належним чином своїх зобов`язань є підставою для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як поручителя ТОВ «Торг Агро Україна».

Однак із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією із сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не в тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 як поручителя ТОВ «Торг Агро Україна» є помилковим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг та витяг з тарифів банку разом із заявою не можна вважати договором, адже вони не містять підписів ані відповідача, ані третьої особи про ознайомлення та погодження цих Умов при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При цьому у вказаних Умовах не зазначено дату складання, відсутні підписи чи застереження про те, що третя особа та відповідач як поручитель ознайомлений саме з цими умовами.

Отже, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не звернув уваги, що відповідно до статті 638 ЦК України договір має містити істотні умови договору, проте заява про приєднання до Умов та правилам надання банківських послуг не містить таких умов, а Умови та правила надання банківських послуг, які позивач вважає складовою договору, не містять підпису позичальника та поручителя.

Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що анкета-заява разом із Умовами та правил надання банківських послуг, а також тарифи банку є кредитним договором, який містить істотні умови, узгоджені сторонами, а відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з поручителя.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 11 879,14 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року скасувати, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 липня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 11 879,14 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик