Справа № 484/2993/19
Провадження № 2/484/1164/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання -Бикова О.П.

за участю представника позивача - Цехотської Т.В.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що квартира є її власністю. Однак, у квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною її сина та фактично не проживає у квартирі з травня 2018р. На підставі викладеного, вважає, що відповідач втратила право користування квартирою.

08.07.2019р. ухвалою позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене перше судове засідання на 05.08.2019р.

05.08.2019р. судове засідання було відкладене для виклику свідків.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 підтримала позов у повному обсязі та пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу з сином позивачки забрала особисті речі та виїхала з квартири. на теперішній час вона проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи, що у вказаній квартирі вони разом із чоловіком ОСОБА_4 , який є сином позивача, проживали разом з 2012р. Однак згодом сумісне життя не склалось та у 2018р. шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу вона ще деякий час проживала у зазначеній квартирі та приблизно у травні 2018р. вона зібрала всі свої речі та вибралась з квартири. рішення про зміну місця проживання вони з колишнім чоловіком прийняли разом, оскільки не могли проживати спільно. З серпня 2018р. вона постійно проживає за адресою : АДРЕСА_2 однією сім`єю з іншим чоловіком. Не згоду з позовом вона пояснила тим, що у неї з позивачем була домовленість про те, що її не будуть знімати з реєстрації, поки вона не знайде інше місце реєстрації. За місцем постійного проживання чоловік, з яким вона проживає, її не може зареєструвати, оскільки квартира не є його власністю.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 07.03.2013р. та посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф.

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 - син власниці, його дружина ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_5 , 2011 року народження.

13.04.2018р. рішенням Первомайського міськраойнного суду Миколаївської області шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем був розірваний.

Відповідач не проживає у вказаній квартирі з травня 2018р., тобто більше одного року, що підтверджується актом про не проживання, затвердженим ТОВ «Еталонсервіс», свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Вказаний факт відповідач в судовому засіданні також не заперечувала.

Відповідно до ст.. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 401, ч.1, 2 ст. 403, ч.1, 2 ст. 406 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачка більше року у квартирі позивача не проживає, має інше постійне місце проживання, самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда) вона не набула, судом не встановлені поважні причини відсутності відповідача за місцем реєстрації.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Місце проживання позивача: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 24.09.2019р.

Суддя Н.А.Медведєва