Справа № 209/991/19
Провадження № 2/209/788/19
13 вересня 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Кулік О.О.,
третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , відділ реєстрації фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона, її чоловік ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5 , дівоче прізвище якої ОСОБА_5 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Їй належить 1/2 частина квартира, а чоловіку та дочці належить по 1/4 частини квартири. Вона та чоловік зареєстровані та проживають у цій квартирі. Разом з ними з 09 липня 2004 року в квартирі зареєстрований їх син - відповідач ОСОБА_4 . У 2013 році відповідач залишив квартиру та виїхав за межі України та до теперішнього часу до квартири не повернувся. Він не відповідає на телефонні дзвінки та не повідомляє місце свого перебування. Їм з чоловіком не вдалося встановити контакт з відповідачем та вирішити питання щодо зняття його з реєстрації по квартирі в добровільному порядку. Вона самостійно сплачує всі витрати на утримання квартири, в тому числі пов`язані з реєстрацією відповідача, який не мешкає у житловому приміщенні з 2013 року. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її права власника нерухомого майна щодо користування та розпорядження майном. Посилаючись на статті 317, 321 ЦК України, просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитана як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надала показання про те, що відповідач є її сином. У 1994 році їх сім`я у складі її, чоловіка, дочки та сина, в рівних частках, приватизували квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , яка складається із трьох житлових кімнат, в якій вони всі мешкали та були зареєстровані. Потім дочка ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, змінила прізвище на ОСОБА_5, та стала мешкати окремо від них, а у 2012 році знялася з реєстрації по квартирі. Відповідач у 2013 році також залишив квартиру та виїхав на роботу в м. Алушта, забравши всі свої речі та документи. Більше син до спірної квартири не повертався і в ній не мешкав. У 2018 році вони через однокласників сина попросили, щоб він приїхав по м. Кам`янське та виписався з квартири. 22 жовтня 2018 року ввечері син на один день приїхав до них, а вранці 23 жовтня 2018 року вони у нотаріуса оформили договір дарування належної йому частини спірної квартири, за яким він подарував їй 1/4 частину квартири. Син сказав, що йому від них нічого не потрібно, але не виписався із квартири, пояснивши це відсутністю часу. Він повідомив, що одружився та мешкає в Росії. В той же день 23 жовтня 2018 року син поїхав. Вона хоче зняти відповідача з реєстраційного обліку, щоб не оплачувати зайві комунальні послуги та має намір оформити житлову субсидію.
Треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитані як свідки, згідно ст. 234 ЦПК України, надали показання про те, що у 1985 році їм на сім`ю із трьох осіб була виділена квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У 1986 році народився відповідач ОСОБА_4 , який також був зареєстрований у вказаній квартирі. В 1994 році вони приватизували квартиру і кожний став власником 1/4 частини квартири. Дочка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5, стала поживати окремо і в 2012 році виписалася із квартири. Відповідач у 2013 році поїхав на заробітки до м. Алушта. Він повідомив їм, що він одружився і постійно мешкає в Росії. До квартири він більше не повертався . У жовтні 2018 році він приїздив до них на один день, подарував матері належну йому 1/4 частину квартири та повернувся до Росії. Із квартири відповідач не виписався, пояснивши це відсутністю в нього часу.
Вислухавши вступне слово позивача, пояснення третіх осіб, їх показання як свідків, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Вказана квартира складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 63,5 кв.м. та житлову площу 37,1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 21 - 22)
Згідно довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/6615 від 15 березня 2019 року про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 25), особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ім`я позивача ОСОБА_1 , яка разом з чоловіком ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у цій квартирі. У графі «Родинні відносини» вказано, що відповідач ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_1 та зареєстрований у квартирі з 09 липня 2004 року.
В заявленому позові та в судовому засіданні позивач, а також треті особи, які були допитані як свідки, стверджували, що її син та брат ОСОБА_4 у 2013 році залишив спірну квартиру та виїхав на заробітки до м. Алушта, до теперішнього часу до квартири не повертався, одружився та постійно мешкає в Росії, у квартирі відсутні його речі. У 2018 році відповідач подарував позивачці належну йому 1/4 частку квартири, але з реєстрації по житловому приміщенню не знявся, пояснивши це відсутністю часу.
Згідно актів про непроживання від 2018 року та від 15.03.2019 року (а.с. 26, 27), що складеній на підставі свідчень мешканців квартир АДРЕСА_3 , та затверджених директором КП КМР «УКОЖФ», відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , з 2013 року по теперішній час.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач, який є член сім`ї позивачки, не проживає у спірній квартирі більше одного року, а саме з 2013 року, будь-які угоди між ним та власниками квартири не укладалися.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд вважає доведеним, що реєстрація відповідача у спірній квартирі та наявність відомостей про нього в особовому рахунку на квартиру, істотно ущемляє права позивача, як власника, бо ОСОБА_1 та треті особи, які є співвласниками квартири, не мають можливості на свій розсуд розпорядитися належним їм нерухомим майном: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укласти інші не заборонені законом угоди, та реалізувати своє право на отримання житлової субсидії.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як член сім`ї власника житла, втратив право користування житловим приміщенням в належній позивачці на праві спільної часткової власності квартирі по АДРЕСА_1 , не проживаючи в ній без поважних причин понад один рік..
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації по цій квартирі, що відноситься до компетенції Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, а також для виключення відомостей про нього із особового рахунку на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , відділ реєстрації фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 768,40 грн. сплаченого судового збору.
Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.