Справа № 761/1680/19
Провадження № 2/761/3590/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ніколайчук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу.При цьому, з моменту придбання квартири та до теперішнього часу в ній значиться зареєстрованим син попереднього власника ОСОБА_2 , який без поважних причин більше п`ятнадцяти років в ній фактично не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.02.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився,свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи,судом встановлено, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності міститься інформація про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 ,на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідченого 24.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л.

Для оформлення договору купівлі-продажу квартири та проведення нотаріальних дій ОСОБА_3 надала довідку Форми № 3 від 22.02.2017 року, видану КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва», у якій було зазначено, що жодної зареєстрованої особи за адресою: АДРЕСА_3 не значиться.

У свою чергу, ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї Форми № 3від 14.03.2017 року, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва».

Разом з тим, у зазначеній квартирі значиться зареєстрованим також і відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 109.109/опп/М-1 від 10.01.2019року, виданою Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією.

В ч.1 ст. 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Враховуючи, що на даний час позивачка являється єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , суд вважає, що вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном (квартирою), в тому числі шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування її квартирою, що може бути підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі.

При цьому, згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністюна свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавленоправа користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А частиною 4 цієї статті встановлено, що до членів сім`ївласника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

За таких обставин, оскільки колишній власник квартири, втратив право власності на цю квартиру в 2004 році при продажі квартири ОСОБА_3 , яка в свою чергу продала квартиру позивачці, він втратив і право користування цією квартирою, а також разом з ним втратили право користування цією квартирою і члени його сім`ї, що проживали разом з ним в цій квартирі, а саме відповідач у справі ОСОБА_2 , а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 156 ЖК України, ст. 7ЗУ«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: