ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6054/19 Справа № 172/241/17 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недобудованого будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права на частину майна в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи його тим, що 15 травня 1990 року він придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначав, що в належному йому будинку, окрім нього, з 15 серпня 2008 року зареєстрована його прийомна донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з моменту реєстрації 2008 року та по теперішній час за адресою реєстрації не з`являється.

Вказував, що йому невідомо де проживає ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що перебування ОСОБА_2 на реєстраційному обліку в належному йому на праві власності будинку грубим чином порушує його права, він не може отримати субсидію, вимушений переплачувати за житлово-комунальні послуги, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 , в наслідок відсутності без поважних причин понад один рік.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недобудованого будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права на частину майна в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без шлюбу з 1989 року, а 20 грудня 1990 року зареєстрували шлюб та за рішенням виконавчого комітету Нікопольської ради народних депутатів №514/2 від 11 жовтня 1991 року вона була усиновлена подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження вони зазначені батьками.

Вказувала, що під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу її батьки на підставі договору купівлі-продажу придбали житловий будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 , крім того, у 2006 році батьки придбали автомобіль марки «ВАЗ-11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також зареєстровано на батька, ОСОБА_1

Зазначала, що на земельній ділянці площею 0,0750 га, цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, батьки фактично побудували новий житловий будинок та надвірні споруди, які складаються з: житлового будинку А-1; сараю Г-1; літної кухні Д-1; гаражу Е-1; сараю Ж-1; навісу 3-1; літнього душу Л-1; вбиральні К-1; погребу П-1; огорожі №3-4; свердловини №5; вимощення 1. Згідно з технічним паспортом, вказане будівництво заінвентаризоване, але в експлуатацію будинок на зданий.

Наголошувала на тому, що будівництво зазначених вище будівель було проведено за рахунок спільних коштів подружжя, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла та після її смерті вона прийняла спадщину, втім Васильківською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області постановою від 01 серпня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 у зв`язку з розбіжностями між правоустановчим документом та технічним паспортом щодо відомостей про жилий будинок та надвірні споруди, які належать на праві власності ОСОБА_3 , та на 1/4 частину легкового автомобіля марки «ВA3-11183», випуску 2006 року, який теж належить чоловіку померлої, і у зв`язку з тим, що за життя померлої не виділена частка в спільній сумісній власності, яка надбана під час шлюбу.

Посилаючись на те, що майно набувалось у власність спільними коштами та зусиллями її батьків, крім того вона, мати та баба ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 травня 2001 року, мали у власності квартиру, розташовану по АДРЕСА_2 , яку продали 27 липня 2001 року і отримані кошти були витрачені на подальше будівництво спірного житлового будинку та надвірних будівель і споруд, після продажу квартири їх сім`я стала проживати у спірному житловому будинку, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на 1/3 частину недобудованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 ; визнати, що 2/3 частини недобудованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_4 право на 1/3 частину майна в спільній сумісній власності, а саме недобудованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою, загальною вартістю 305.936 грн. та право на 1/2 частину майна в спільній сумісній власності, а саме легкового автомобіля марки «ВАЗ-11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , 2006 року випуску, оціночною вартістю 81.111 грн.; визнати за нею право на 1/6 частину спадкового майна - недобудованого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за вищевказаною адресою, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею право на 1/4 частини спадкового майна - легкового автомобіля марки «ВАЗ-11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , 2006 року випуску, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з рівними частками кожного з подружжя. Визнано легковий автомобіль марки «ВАЗ-11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , 2006 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з рівними частками кожного з подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право на 1/4 частину об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_2 право на 1/4 частину легкового автомобіля марки «ВАЗ-11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , 2006 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив зустрічний позов, право власності на будинок, невведений в експлуатацію, не може визнаватися, а спірне майно є його особистою власністю.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягала на тому, що спірне майно набувалось її батьками внаслідок спільної праці.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 20 грудня 1990 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб та взяли спільне прізвище « ОСОБА_3 ».

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради народних депутатів №514/2 від 11 жовтня 1991 року дозволено подружжю ОСОБА_1 удочерити неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , присвоєно неповнолітній прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ім`я - « ІНФОРМАЦІЯ_5 », по-батькові - « ІНФОРМАЦІЯ_5 », змінено дату народження на ІНФОРМАЦІЯ_4 та записано їх батьками неповнолітньої.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3

12 квітня 2008 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_12 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла та державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори після померлої відкрито спадкову справу №94/2016.

Заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори подали чоловік померлої позивач ОСОБА_3 та відповідач донька ОСОБА_2 .

З договору, укладеного 15 травня 1990 року та посвідченого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі №686, видно, що ОСОБА_14 продала, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок жилою площею 6,9 кв.м (загальна площа 20,6 кв.м) з господарськими будівлями: два сараї, погріб, вбиральня, огорожа, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Довідкою КЗ «Синельниківське МБТІ» від 09 лютого 2017 року №5 встановлено, що в АДРЕСА_3 проведена інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_1

Будинок в експлуатацію не вводився. Правовий документ не оформлявся. Готовність житлового будинку складає 100%. При цьому житлова площа вказаного будинку складає 68,1 кв.м, а загальна 130,2 кв.м.

Таким чином за час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_15 у шлюбі житлова площа зазначеного будинку збільшилася майже в десятеро, а загальна в шість разів. Вказане свідчить про те, що дана річ протягом вказаного періоду суттєво змінилася у бік покращення та збільшення вартості.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, власником автомобіля марки ВАЗ-11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 091759 від 06 вересня 2008 року.

В особливих відмітках свідоцтва зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають право керування автомобілем.

Вартість колісного транспортного засобу ВАЗ-11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , 2006 року випуску, власником якого є позивач ОСОБА_3 , відповідно до звіту про оцінку №022/16 від 02 серпня 2016 року складає 81.111 грн.

Постановою державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори від 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з розбіжностями, які є між правоустановчим документом та технічним паспортом, щодо відомостей про жилий будинок та надвірні споруди та у зв`язку з тим, що за життя померлій не виділена частка в спільній сумісній власності подружжя.

За період з січня 1990 по грудень 1990 року та з 14 грудня 1994 по 05 вересня 2014 року ОСОБА_4 отримувала дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідками Васильківського РСТ від 23 лютого 2017 року №10, КЗ «Васильківська ЦРЛ» ДОР» від 13 березня 2017 року №№19-22.

27 липня 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діюча від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , 1986 року народження, продали належну їм квартиру по АДРЕСА_2 , балансовою вартістю 8.427 грн., за 2.700 грн.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що судом на підставі допустимих, достовірних, достатніх та належних доказів встановлено, що спірне майно було набуте внаслідок спільних матеріальних вкладень та праці як дружини так і чоловіка, а тому він має бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя з рівними частками, ОСОБА_2 має право на спадщину після смерті матері, а позовні вимоги ОСОБА_1 вважав необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком у зв`язку з наступним.

Норми статей 57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Згідно з частиною першою статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналізуючи вказану норму закону можна дійти висновку про те, що дружина або чоловік набуває право на майно іншого за наявності трудових чи грошових затрат лише у випадку істотного збільшення цього майна.

При цьому, збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Відповідно до частини першої статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Майном, згідно із приписами статті 179 та частини першої статті 190 ЦК України, є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. (частина перша статті 181 ЦК України).

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс16.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне майно має статус спільного сумісного майна подружжя, що підтверджено належними письмовими доказами.

Презумпція спільної права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована доводами позивача ОСОБА_1 . наведеними в його апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що не може бути визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері 1/4 частини об`єкту незавершеного будівництва спростовуються наведеним вище.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що своїми діями позивач ОСОБА_3 має намір позбавити ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на частину спірного житлового будинку, який було побудовано на місці старого будинку спільними коштами подружжя, він свідомо не реєструє право власності на нього та не вводить його в експлуатацію.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва побудований сторонами в шлюбі, за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; процент готовності спірного будинку становить 100% та він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 на підставі ст.405 ЦК України відсутні та доводами апеляційної скарги це не спростовується, оскільки ОСОБА_2 є співвласницею спірного житлового будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.