ЄУН № 332/2578/19
пр. № 2-з/336/12/2019
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Баришнікова А.Г. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним в частині кредитного договору та визнання грошових зобов`язань припиненими,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним в частині кредитного договору та визнання грошових зобов`язань припиненими.

21.08.2019 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі шляхом зупинення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк».

Заява про забезпечення позову розглянута судом без повідомлення учасників справи у відповідності до положень ст. 153 ч. 1 ЦПК України.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Позивач, звертаючись з заявою про забезпечення позову, вказує, що рішення суду по цій справі може мати своїм наслідком припинення кредитного зобов?язання.

Водночас, суд звертає увагу на те. що у відповідності до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

З зазначеного у заяві про забезпечення позову та доданих документів вбачається, що постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2018 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2007 року, яка станом на 18 серпня 2015 року становить: 49 483,14 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 9301,84 доларів США заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам; 140 гривень 92 коп. пеня за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов?язковому виконанню, як того просить позивач, суперечить загальним принципам чинного законодавства та є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви та забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 153, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Баришнікова А.Г. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним в частині кредитного договору та визнання грошових зобов`язань припиненими залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк