Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 639/6447/16-ц

провадження № 61-32622св18

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департамент державної реєстрації,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду

м. Харкова від 18 квітня 2017 року у складі судді Гаврилюк С. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу

Малахової Г. І., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департаменту державної реєстрації, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», товариство), ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій та рішень суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 25 липня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк», банк) укладений кредитний договір № Ф2176/07-07 (А020149), за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 237 350,00 грн зі сплатою 18,50 відсотків річних, з кінцевим терміном його повернення до 24 липня 2017 року. Додатковим договором від 19 серпня 2010 року між позивачем та банком погоджено зміну кінцевого терміну повернення кредиту - до 24 липня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25 липня

2007 року між нею та ВАТ «Кредобанк» укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кредитного договору, ОСОБА_1 до 2012 року сплачувала щомісячні платежі та відсотки за користування кредитними коштами. У березні 2012 року вона отримала повідомлення від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про перехід до товариства права вимоги за кредитним договором. На запит про надання доказів переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», відповіді та підтверджуючих документів вона не отримала.

У серпні 2016 року при зверненні до нотаріуса їй стало відомо, що право власності на квартиру

№ АДРЕСА_1 зареєстроване за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі іпотечного договору, відповідно до рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. від 20 липня 2016 року

№ 30555455, яка діяла як спеціальний суб`єкт та здійснювала функції державного реєстратора. Надалі зазначену квартиру товариство відчужило

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. та зареєстрованого у реєстрі за № 1626.

Посилаючись на відсутність у приватного нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. правових підстав для проведення державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», з огляду на нез`ясування нею факту виконання позичальником умов кредитного договору та строку виконання основного зобов`язання, а також відсутність на дату вчинення реєстраційної дії документів, передбачених пунктом 57 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. при здійсненні реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І.

від 20 липня 2016 року № 30555455, відповідно до якого право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», та зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахову Г. І. поновити запис про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання неправомірними дій нотаріуса та скасування прийнятого нею рішення від 20 липня 2016 року

№ 30555455. За змістом статей 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», положень кредитного договору від 25 липня 2007 року № Ф2176/07-07 (А020149) та договору іпотеки від 25 липня 2007 року, у іпотекодержателя виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем кредитного договору або договору іпотеки незалежно від строку виконання основного зобов'язання, оскільки умовами кредитного договору передбачено виконання зобов'язання частинами, а у разі порушення термінів сплати частини платежу (платежів) іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб звернення стягнення на нього.

Повідомленням за вих. № 10-120112 від 12 січня 2012 року, яке ОСОБА_1 отримала 22 лютого 2012 року, новий кредитор та іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» довів до її відома стислий зміст порушеного зобов`язання, вимогу про його усунення у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі ухилення від виконання зобов`язання. Реєстраційну дію щодо спірного нерухомого майна нотаріусом вчинено 20 липня 2016 року, тобто за спливом строку, передбаченого статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та у зв'язку із залишенням без задоволення позивачем вимоги іпотекодержателя.

Крім того, відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержателю достатньо надати державному реєстратору: копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; а також заставну, яку договором іпотеки від 25 липня 2007 року передбачено не було.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Полтави від 18 квітня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова

від 18 квітня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 25 липня 2017 року, та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що відмовляючи у задоволенні позову про визнання неправомірними дій приватного нотаріусаХарківського міського нотаріального округу Малахової Г. І., скасування рішення про реєстрацію за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права власності на спірне нерухоме майно, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на існування між позивачем та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» спору щодо розміру кредитної заборгованості, що перебуває на розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова.

Перевіряючи підстави для проведення державної реєстрації переходу прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І. відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», серед іншого, зобов`язана була перевірити наявність/відсутність факту виконання умов кредитного договору, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, а також наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації, відмови в державній реєстрації прав. Натомість фактично оскаржуване рішення від 20 липня 2016 року № 30555455 було прийняте на підставі лише двох документів: договору іпотеки та договору про відступлення прав за договором іпотеки, у той час як кредитний договір, договір переуступки (відступлення) прав вимоги (факторингу) за кредитним договором, звіт про оцінку майна на момент набуття права власності, докази наявності заборгованості у розмірі вартості предмета іпотеки, копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві (боржникові) та документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя, державному реєстратору надані не були, а тому у державного реєстратора не було правових підстав для прийняття рішення щодо перереєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про повідомлення іпотекодержателем боржника (позивача) про відступлення права грошової вимоги із визначенням суми грошової вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває у власність предмет іпотеки за вартістю, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Згідно з висновком про вартість майна, складеним на замовлення позивача незалежним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , вартість трикімнатної квартири, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , становить 1 015 233,12 грн, а тому іпотекодержатель у разі набуття права власності на предмет іпотеки зобов`язаний був відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що становить 913 709,80 грн.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Харківській області зазначило, що судові рішення у справі у частині вимог пред`явлених до Головного територіального управління юстиції у Харківській області є такими, що ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому відсутні визначені процесуальним законом підстави для їх скасування.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 25 липня 2007 року між

ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» укладений кредитний договір № Ф2176/07-07 (А020149), за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 237 350,00 грн зі сплатою 18,50 відсотків річних, на строк до 24 липня 2017 року. Додатковим договором від 19 серпня 2010 року сторони змінили кінцевий термін повернення кредиту - до 24 липня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25 липня

2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Повідомленням-вимогою від 12 січня 2012 року № 240 за вих. № 10-120112 ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» довело до відома ОСОБА_1 , що 29 листопада 2011 року між АТ «Кредобанк», як правонаступником ВАТ «Кредобанк», та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладений договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобов`язань за кредитним договором від 25 липня 2007 року № А020149. У зв'язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» вимагало протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідного повідомлення, але не пізніше 45 календарних днів, достроково повністю повернути кредитну заборгованість та сплатити нараховані проценти, а також штрафні санкції (штраф, пеня) у сумі 254 739,27 грн, з яких: 236 091,26 грн - строкова заборгованість за основною сумою боргу, 5 007,34 грн - прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 13 550,67 грн - прострочена заборгованість за процентами, 90,00 грн - комісії.

Як убачається зі змісту запиту ОСОБА_1 від 17 березня 2012 року, повідомлення-вимогу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» за вих. № 10-120112

від 12 січня 2012 року вона отримала 22 лютого 2012 року.

Відповідно до повідомлення ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» від 01 жовтня

2014 року № 168, яке повернулося на адресу адресата за закінченням терміну зберігання, Товариство з додатковою відповідальністю «Інтер-ріск Україна» направило ОСОБА_1 для відома копію договору факторингу шляхом купівлі прав грошової вимоги від 29 листопада 2011 року, укладеного між

ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», копію договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» перейшло право вимоги за кредитним договором від 25 липня 2007 року № А020149 (Ф2176/07-07). Додатково позивачу повідомлено, що станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором без урахування штрафних санкцій становить 254 739,27 грн та роз`яснено, що у випадку непогашення заборгованості у зазначені терміни буде ініційоване примусове стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку або у спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2016 року ОСОБА_1 одержала від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» повідомлення від 30 травня 2016 року про намір звернення стягнення на предмет іпотеки. У повідомленні зазначалося, що у зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору від 25 липня 2007 року № Ф2176/07-07 (А020149), ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийняло рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру № АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки від імені кредитора будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. із заявою про державну реєстрацію за собою як іпотекодержателем права власності на трикімнатну квартири № АДРЕСА_1 .

20 липня 2016 року приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру, загальною площею

65,5 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 30555455.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

від 21 липня 2016 року, приватним нотаріусом як державним реєстратором

20 липня 2016 року здійснено державну реєстрацію правам власності на зазначене іпотечне майно за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (запис про право власності № 15495673).

Підставами виникнення права власності вказано договір іпотеки від 25 липня 2007 року, а підставою внесення запису - рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 липня 2016 року № 30555455.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон

від 05 червня 2003 № 898-IV), у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону від 05 червня 2003 № 898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Чинним законодавством передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу порушення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, спірні правовідносини виникли з виконання зобов`язань за кредитним договором та укладеного на його забезпечення договору іпотеки, а тому належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», тобто особа, право власності якого на іпотечне майно оспорюється.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами,нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа - розглядатися залежно від суб`єктного складу її учасників за правилами ЦПК України чи ГПК України.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивача та належним виконання умов договірних зобов`язань (кредитного договору та договору іпотеки), належним відповідачем у такій справі має бути особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Саме такого висновку щодо суб`єктного складу учасників справи дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 серпня 2018 року у справі

№ 14-233цс18 та від 13 березня 2019 року у справі № 14-643цс18.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Статтею 4 ЦПК України 2004 року визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, чинного на дату звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, свідчить про те, що суд розглядає цивільні справи не інакшеяк за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України

2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пред`явила позов до неналежного відповідача - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І., а тому висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, є помилковими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департаменту державної реєстрації, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій та рішень суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик