Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 202/28070/13-ц

провадження № 61-23479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Демченко Е. Л.,

Куценко Т. Р., Максюта Ж. І., від 14 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськаз позовом до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2007 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K3M0GK15006679, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі

112 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11, 04 % на рік з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2027 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем

ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом

на 04 липня 2012 року у розмірі 262 515, 77 доларів США, з якої:

113 902, 57 доларів США заборгованість за кредитом, 54 032, 21 доларів США заборгованість за процентам за користування кредитом,

10 080 доларів США заборгованість з комісії за користування кредитом, 71 970, 45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання,

31, 28 доларів США штраф (фіксована складова), 12 499, 26 доларів США штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі

261 264, 21 доларів США та судові витрати по справі, стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 03 серпня 2012 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08 липня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено, провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрито.

Рішення суду першої інстанції від 11 жовтня 2016 року мотивоване тим, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів за кредитним договором № K3M0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач ОСОБА_1 отримав 112 000 доларів США, а заборгованість за тілом кредиту станом на 04 липня 2012 року складає 113 902, 57 доларів США, тобто тіло кредиту згідно розрахунку заборгованості більше на 1 902, 57 доларів США ніж наданий відповідачу кредит.

Позивачем не надано документів на підтвердження збільшення розміру тіла кредиту та відповідно нарахованих процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня

2017 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня

2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року станом на 04 липня 2012 року у розмірі 178 014, 78 доларів США, що еквівалентно 1 422 783,13 грн, і складається з 113 902, 57 доларів США, що еквівалентно 910 366, 29 грн, заборгованості за кредитом, 54 032, 21 доларів США, що еквівалентно 431 852, 44 грн, заборгованості за процентами, 10 080 доларів США, що еквівалентно 80 564, 10 грн, заборгованості з комісії та

575 223, 82 грн пені за порушення строків виконання зобов`язань.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимим доказами свої позовні вимоги в частині наявної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року.

Зважаючи на те, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 113 902, 57 доларів США, що еквівалентно 910 366, 29 грн, а розмір пені (575 223, 82 грн) не перевищує суму боргу за тілом кредиту та завданих банку збитків, апеляційний суд вважав, що позбавлений можливості зменшити пеню або відмовити у її стягненні.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають, оскільки за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 202/28070/13-ц із суду першої інстанції.

Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 14 березня 2017 рокудо закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 202/28070/13-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини справи, не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав йому належної оцінки, з урахуванням норм чинного законодавства, не вирішив питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанцій не встановив період нарахування позивачем пені за несвоєчасність виконання зобов`язання та її дійсний розмір.

Ухвалою суду від 23 березня 2016 року за клопотанням відповідача по справі було призначено судово-економічну експертизу для визначення фактичного розміру заборгованості, відповідність нарахованих позивачем сум умовам укладеного договору, яка не була проведена через недбалість працівників Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Направлене на адресу ОСОБА_1 повідомлення про наявну заборгованість стосується іншого кредитного договору.

Строк дії укладеного кредитного договору до 31 жовтня 2027 року, договір не розірвано та не припинено, докази направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту позивачем не надані, а тому, представник відповідача вважала відсутнім у позивача права на дострокове стягнення заборгованості по кредиту.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КЗМ0GK15006679, згідно умов якого банк надав останньому, на умовах визначених в договорі, кредит в загальному розмірі 136 274, 60 долари США, а саме, 112 000 доларів США на придбання нерухомості та 24 274, 60 долари США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 11, 04 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2027 року.

ОСОБА_1 ознайомлений з умовами надання кредиту, що підтверджено його підписом на кожній сторінці кредитного договору.

31 жовтня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2302, згідно умов якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року передав в іпотеку банку квартиру

АДРЕСА_1 .

Також 31 жовтня 2007 року ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору уклав договір страхування майна № КЗМ0GK15006679 та договір особистого страхування № КЗМ0GK15006679.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «А-Банк» укладено договір поруки № 167.

03 жовтня 2008 року банк повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки за кредитним договором в розмірі 13, 08 % на рік.

З наданого розрахунку заборгованості судами встановлено, що відповідач оплати здійснював у меншому від визначеного кредитним договором, розмірі, останній платіж ОСОБА_1 здійснено 16 жовтня 2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом

на 04 липня 2012 року банком нарахована заборгованість у загальному розмірі 262 515, 77 доларів США, що еквівалентно 2 098 157, 30 грн, яка складається із:

- 113 902, 57 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 54 032, 21 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 10 080 доларів США - заборгованість з комісії;

- 71 970, 45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання;

- 31, 28 долар США - штраф (фіксована частина);

- 12 499, 26 доларів США - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення частково не відповідає.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054

ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд апеляційної інстанції у межах заявлених вимог та доводів сторін зробив правильний висновок, що оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року не виконував, то з нього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитом, за процентами за користування кредитом та пенею.

Разом з тим, неможливо погодитись із висновками суду апеляційної інстанції про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку комісії за період з

03 листопада 2011 року по 04 липня 2012 року у розмірі 10 080 доларів США.

Згідно пункту 7.1 кредитного договору № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 31 жовтня 2007 року по 31 жовтня

2027 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі

112 000 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі

24 274, 60 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 394, 82 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Таким чином укладений сторонами кредитний договір № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року не містить умов щодо порядку нарахування та розміру комісії, про стягнення якої заявлені позовні вимоги.

У разі, якщо Банк вважає комісією винагороду за надання фінансового інструменту то необхідно врахувати, що особливості регулювання правовідносин, які виникли між банком та ОСОБА_1 встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання кредитно договору № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України

від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки позбавлені права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вирішуючи спір у частині стягнення комісії, суди попередніх інстанцій не перевірили, за які саме послуги нарахована комісія в сумі 10 080 доларів США про стягнення якої були заявлені позовні вимоги, залишивши поза увагою те, що кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку.

З урахуванням наведеного, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення комісії у розмірі 10 080 доларів США, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що позичальник не отримував кредит, спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами, умовами кредитного договору, а також письмовими доказами у їх сукупності та взаємному зв`язку, які належним чином оцінені апеляційним судом, та вказують на те, що кредитні кошти були отримані позичальником у повному обсязі та використані ним за цільовим призначенням.

Розмір кредиту за кредитним договором № КЗМ0GK15006679 від 31 жовтня 2007 року складає 136 274,60 доларів США, з яких:

- 112 000 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу;

- 24 274, 60 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Доводи касаційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості є недоведеним, спростовуються дослідженим судом апеляційної інстанції під час розгляду справи розрахунком заборгованості, у якому зазначено розмір виданого кредиту, розмір сплачених страхових платежів, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості. Зазначені у розрахунку суми заборгованості за кредитом, на яку нараховані проценти, відповідають сумам залишку заборгованості, визначеним кредитором з урахуванням сум фактичного погашення боржником за тілом кредиту.

Відповідач вказаних розрахунків не спростував, власних розрахунків не навів.

З метою перевірки доводів позичальника щодо необґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості під час розгляду справи суд першої інстанції за клопотанням представника відповідача призначав у справі судово-економічну експертизу, яка була непроведена у зв`язку з несплатою її вартості відповідачем.

При цьому, оригінал рахунку № Рах-0412 від 07 квітня 2016 року для оплати витрат за проведення експертизи направлявся експертною установою - Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз на адресу ОСОБА_1 11 квітня 2016 року за вих. № 09/1825/26/1579.

ОСОБА_1 було відомо що ухвалою суду від 23 березня 2016 року оплата витрат на проведення експертизи покладена саме на нього.

Листом від 18 квітня 2016 року суд першої інстанції направив

ОСОБА_1 копію клопотання експерта та вказаний лист було отримано відповідачем 10 травня 2016 року (т.2 а.с. 16, 18).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 отримав лише лист суду без клопотання експерта підлягають відхиленню, оскільки матеріали справи не містять жодних звернень чи повідомлень відповідача до суду першої інстанції про те, що він не отримав додатку до листа від 18 квітня 2016 року.

Ні ОСОБА_1 , ні його представник не були позбавлені можливості отримувати в суді та експертній установі, інформацію про хід виконання експертизи.

Підвищення процентної ставки в односторонньому порядку банком було проведено в листопаді 2008 року до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Проте пунктом 4.5. кредитного договору від 31 жовтня 2007 року сторони збільшили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів та пені до 5 років, що не суперечить положенням статті 259

ЦК України.

Таким чином, на момент звернення Банку із розглядуваним позовом до суду у липні 2012 року строк позовної давності збільшений за домовленістю сторін не сплив.

Доводам відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені суд апеляційної інстанції надав оцінку відповідно до частини третьої статті 551

ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність рішення суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати в частині стягнення комісії, а в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості з комісії у розмірі 10 080 доларів США, що разом з вимогами в задоволенні яких відмовлено судом апеляційної інстанції становить 35,72 % від суми заборгованості за кредитним договором заявленої банком до стягнення та відмову у цій частині у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 1 372,79 грн, що становить 35, 72 % від сплаченого заявником судового збору за подання касаційної скарги.

Крім того, оскільки касаційним судом рішення суду апеляційної інстанції скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача комісії, внаслідок чого зменшено суму стягненої заборгованості, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції підлягає відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 4 345, 26 грн, що складає 64, 28 % суми сплаченого позивачем судового збору.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин розмір судового збору, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених позовних вимог з вирахуванням належного ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги пропорційно задоволення її вимог, підлягає зменшенню до 2 972, 47 грн.

Щодо поновлення виконання рішення

Ухвалою суду касаційної інстанції від 27 квітня 2017 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 14 березня 2017 рокудо закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Отже у нескасованій частині підлягає поновленню виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня

2017 рокув частині стягнення із ОСОБА_1 комісії

в сумі 10 080 доларів США скасувати.

Відмовити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 комісії в сумі 10 080 доларів США.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 14 березня

2017 року змінити в частині вирішення питання про судові витрати, зменшивши розмір стягнутої суми із 6 759, 90 грн до 2 972, 47 грн.

В іншій частині Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 14 березня

2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 рокупо справі № 202/28070/13-ц у нескасованій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович