АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/27/19Головуючий по 1 інстанції Кваша І.М.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_5;

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року у складі судді Кваші І.М., :

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтований тим, що відповідно до укладеного договору від 17 жовтня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_5 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 113293,70 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»:

- заборгованість у розмірі 113 293,70 грн. за кредитним договором № б/н від 17 жовтня 2011 року, яка складається з:

1 546,11 грн. -заборгованість за кредитом;

100 316,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

5 560,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг

500 грн. - штраф (фіксована частина)

5371,13 грн. - штраф (процентна складова).

- судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду вмотивоване тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, представник відповідача заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин пропуску його не навів, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності не надав.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга обгрунтована тим, що кредитні кошти видано позичальнику з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки - серпень 2016 року. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 5 червня 2018 року в межах строків позовної давності у 3 роки у відповідності до ст. 257 ЦК України.

Також скаржник зазначає, що вирішуючи питання про застосування позовної даності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку відповідача на погашення заборгованості у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці (08/2016), неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог.

На час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 жовтня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. Крім того, ОСОБА_5 був ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді (а.с. 7).

За умовами договору ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17 жовтня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_5, станом на 31 травня 2018 року заборгованість за кредитом склала 113293,70 грн., яка складається з: 1546,11 грн. -заборгованість за кредитом; 100316,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5560,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5371,13 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача надав заяву в якій просив застосувати строк позовної давності, врахувавши, що останню проплату по кредиту боржник здійснив 14 квітня 2013 року, після чого більше жодних платежів не проводив (а.с.74).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В той же час пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що платіжна картка дійсна до останнього дня місяця указаного на лицевій стороні картки.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

В матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 - дата відкриття 17 жовтня 2011 року, термін дії - 08/15; 016619 - дата відкриття 16 квітня 2013 року, термін дії - 08/16 (а.с.73).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дана довідка не є допустимим доказом у справі, оскільки вона не містить прізвища, ім'я та по-батькові відповідальної особи, яка її видала, підпису та печатки банку. Також позивачем не зазначено причину перевидачі картки до закінчення терміну її дії (термін дії першої картки до серпня 2015 року, а друга картка видана 16 квітня 2013 року). Позивач не надав належного підтвердження того, що позичальник ОСОБА_5 отримував вищезазначені картки.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції та приймає дану довідку як належний доказ у справі, оскільки відповідач не оспорює факт користування кредитними коштами за вказаними кредитними картками та їх отримання.

Також в матеріалах справи міститься виписка за період з 1 січня 1999 року по 26 серпня 2018 року за рахунками ОСОБА_5

З даної виписки вбачаються операції за карткою НОМЕР_1, як основної картки, з 17 жовтня 2011 року по 31 липня 2018 року. За карткою НОМЕР_2 була проведена операція 27 жовтня 2015 року - автоматичне погашення простроченої заборгованості, на суму 89,92 грн., що узгоджується і з розрахунком заборгованості ОСОБА_5 за договором б/н від 17 жовтня 2011 року (а.с.66-72).

Виписки по особовому рахунку боржника відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами.

Оскільки строк дії картки НОМЕР_2 закінчився 1 вересня 2016 року, а з позовом до ОСОБА_5 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 22 червня 2018 року, відповідно до штемпеля вхідної кореспонденції суду, то трирічний строк на звернення з позовом не пропущено, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування строків позовної давності за клопотанням представника відповідача.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 не виконав свої зобов'язання по сплаті кредиту належним чином, то він повинен нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов'язання, так як в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку» ОСОБА_5, своїм підписом підтвердив запропоновані йому умови кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки - 1 вересня 2016 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, починаючи з 1 вересня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками станом на 31 серпня 2016 року включно в розмірі 20 833,19 грн. (в т.ч. 55,30 грн. - відсотки на поточну заборгованість).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003ц15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виконав умови кредитного договору та не повернув кредитні кошти, а тому з нього на користь банку підлягає до стягнення заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку виникла станом на 1 вересня 2016 року, а саме: за кредитом (тіло кредиту) - в розмірі 1 546,11 грн., по процентам за користування кредитом - в розмірі 20 833,19 грн. та пеня в розмірі 5 560,08 грн.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.

В частині стягнення штрафу, як у фіксованій так і в процентній частині, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року - до скасування з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме на 24,66 %, то понесені судові витрати підлягають пропорційному відшкодуванню до задоволених позовних вимог в сумі 1 086,27 грн. (за сплату судового збору при подачі позовної заяви 1762,00 грн. + за сплату судового збору при подачі апеляційної скарги 2 643,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року у даній справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 жовтня 2011 року в розмірі 27 939,38 грн., а саме: 1 546,11 грн. - заборгованість за кредитом; 20 833,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 560,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у розмірі 1 086,27 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова