Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 623/9/17

провадження № 61-24183 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форвард»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року у складі судді Бессонової Т. Д. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2012 року відповідач звернулася до банку із Заявою № 97955250 про укладення договору про надання та використання платіжної картки.

29 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101101368 на умовах, викладених у Заяві. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами по карткам та Тарифами по карткам, складає між нею та банком договір про картку.

Відповідач належним чином умови договору не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 28 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 23 560 грн 24 коп., з яких сума заборгованості у розмірі 23 323 грн 19 коп., сума трьох процентів річних у розмірі 237 грн 05 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Банк Форвард» просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені банком судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Форвард» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2012 року № 100583782, доказів щодо укладення між сторонами вказаного договору суду не надав, та надав в якості доказів копію заяви відповідача про укладення з банком кредитного договору від 22 червня 2012 року № 97955250, який не є предметом розгляду у цій справі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форвард» відхилено. Заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доказів того, що 29 жовтня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № 101101368, який підписаний обома сторонами договору суду позивачем не надано.

Суд вважав, що кредитний договір від 29 жовтня 2012 року № 101101368 є таким, що неукладений, оскільки Умови надання та обслуговування платіжних карток, а також умови програми страхування від нещасних випадків і хвороб, які є невід`ємною часткою Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», додаток до цих Умов, Тарифи по Карткам відповідачем не підписані. У зв`язку з цим належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови, Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, відсутні, а тому підстав для стягнення заборгованості за ним немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 623/9/17 із Ізюмського міськрайонного суду Харківської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої інстанції та апеляційної не взяли до уваги те, що на підставі однієї заяви відповідача були укладенні два різні договори. При цьому суд помилково розглянув стягнення заборгованості за кредитним договором, не звернувши увагу на те, що в позовній заяві банку йдеться не про кредитний договір, а про договір про надання та використання платіжної картки. Відповідач звернулася до банку із заявою від 22 червня 2012 року № 97955250 про укладення двох договорів: кредитного договору та договору про надання та використання платіжної картки. ПАТ «Банк Форвард» звернулося до суду з позовною заявою саме про стягнення заборгованості згідно з договором про надання та використання платіжної картки від 29 жовтня 2012 року № 101101368.

Так, на пропозицію (оферту) про укладення договору про картку, викладену ОСОБА_1 у пункті 3 Заяви від 22 червня 2012 року № 97955250, відповідно до якої акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) стали дії банку по відкриттю відповідачу поточного рахунку, банк 29 жовтня 2012 року (пункт 6.2 Заяви № 97955250) відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок. Здійснивши відкриття рахунку, банк відповідно виконав дії, зазначені ОСОБА_1 у пункті 4.2. Заяви № 979055250, унаслідок чого відбулося укладення договору про надання та обслуговування картки № 101101368 (далі - Договір про картку).

Зазначало, що відповідно до пункту 4.4. Заяви № 97955250 відповідач розуміла і погоджувалася з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку будуть: Заява № 97955250 , Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті Банку (далі - Умови по Карткам) та тарифи по Карткам (далі - Тарифи) (діючі тарифи по Карткам відповідач отримує у день отримання картки, а також діючі Тарифи та Умови по Карткам, розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, з якими відповідач могла у будь-який час ознайомитись.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_1 судові рішення не оскаржила.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з підписаною ОСОБА_1 заявою від 22 червня 2012 року № 97955250, остання запропонувала ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», укласти з нею кредитний договір на умовах викладених нею в зазначеній заяві та на Умовах надання та обслуговування кредитів банку, в рамках якого просила відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору (а.с. 6-8).

Також ПАТ «Банк Форвард» було наданого розрахунок заборгованості за договором № 101101368 (а.с. 71-75).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Банк Форвард» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доказів того, що 29 жовтня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № 101101368, який підписаний обома сторонами договору суду позивачем не надано.

Суд вважав, що кредитний договір від 29 жовтня 2012 року № 101101368 є таким, що неукладений, оскільки Умови надання та обслуговування платіжних карток, а також умови програми страхування від нещасних випадків і хвороб, які є невід`ємною часткою Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», додаток до цих Умов, Тарифи по Карткам відповідачем не підписані. У зв`язку з цим належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови, Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, відсутні, а тому підстав для стягнення заборгованості за ним немає.

Разом з тим апеляційний суд не врахував таке.

Заява ОСОБА_1 від 22 червня 2012 року № 97955250 містить: оферту 1 про укладення з нею кредитного договору на умовах, викладених в цій Заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Руский Стандарт»; оферту 2 про укладення з нею договору про надання та використання платіжної картки (далі - договір про картку) на умовах, викладених в цій Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжної картки ПАТ «Банк Руский Стандарт» та Тарифах по карткам, встановивши їй ліміт кредитної лінії під операції з карткою в межах 10 тис. грн (а.с. 7).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції послався на те, що до графіку платежів, який є додатком до договору № 97955250 від 22 червня 2012 року, та відповідно до поданої відповідачем заяви, ПАТ «Банк Руский Стандарт» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 3 356 грн 40 коп. та уклав з відповідачем кредитний договір від 22 червня 2012 року № 93156837, а також відкрив відповідачу рахунок, для використання в межах вказаного договору.

Разом з тим кредитний договір від 22 червня 2012 року № 93156837, як і графік платежів, який є додатком до договору № 97955250 від 22 червня 2012 року, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув, доводів ПАТ «Банк Форвард» про те, що за Заявою від 22 червня 2012 року № № 97955250 було укладено два договори (кредитний договір та договір про картку) не перевірив, не визначився, чи користувався позичальник платіжною карткою відповідно до договору про картку від 29 жовтня 2012 року № 101101368; не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати висновки, Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), про те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Згідно з пунктами 1, 3 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта