Єдиний унікальний номер судової справи 487/3883/19
Номер провадження 22-ц/812/1482/19
Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом м.Миколаєва 23 травня 2019 року, під головуванням судді Сухаревич З.М., в приміщені цього ж суду за заявою

ОСОБА_1

про забезпечення позову

ОСОБА_1

до

Публічного акціонерного товариства «Дельт Банк», Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав на майно,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав на майно.

Одночасно із позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, до розгляду даної справи по суті.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді накладення арешту на квартиру, що може утруднити виконання рішення суду у випадку прийняття його не на користь позивача, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову повністю, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом не перевірено наявність підстав для забезпечення позову та можливість їх застосування через ліквідаційну процедуру розпочату в банку, а тому просить її скасувати.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилалася на наявність реального спору між сторонами щодо права власності на спірну квартиру, та на не добросовісність дій банку щодо можливого подальшого відчуження іншим особам вказаної квартири.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а також заяви про забезпечення позову, між сторонами, а саме позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» виник матеріально-правовий спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачкою зазначено, що з торгівельного майданчику сайту Прозоро слідує , що 23 травня 2019 року призначені торги з аукціону з продажу спірної квартири.

За вказаних обставин, районний суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування позивачкою надані належні та допустимі докази, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому суд правильно вказав про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, районний суд обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Також, суд вірно зазначив про відсутність обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», вказує на те, що 2 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України за № 150 віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможного банку та запроваджено тимчасову адміністрацію, в зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 4 ст. 150 ЦПК України, якою визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти не платоспроможного банку та не може бути накладено арешт на належне банку майно.

Однак, наведений довід не заслуговує на увагу. Так, зазначена процесуальна норма ґрунтується на положеннях п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку, накладання нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Проте, спір у даній справі стосується не майна банку, яке було в наявності та йому належало на момент запровадження ліквідаційної процедури, а стосується саме законності переходу права власності на спірне нерухоме майно, яке належало позивачці ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» вже після введення тимчасової адміністрації в банку, в зв`язку із ліквідаційною процедурою.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 23 вересня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова