ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №588/2192/18

Провадження № 22-ц/816/4403/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Левченко Т.А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 червня 2019 року (суддя Линник О.С., дата складення повного тексту рішення 20 червня 2019 року) в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

27 грудня 2018 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до ОСОБА_1 з позовом в уточненій редакції якого від 07 березня 2019 року просив суд стягнути з відповідача 17517,06 гривень кредитного боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем 08 серпня 2012 року був укладений кредитний договір. За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконав свої зобов`язання із вчасного повернення грошей. Внаслідок цього станом на 06 березня 2019 року утворився борг по простроченому тілу кредиту у сумі 2955,36 гривень, 11051,36 гривень пені за прострочене зобов`язання, 2200 гривень пені за несвоєчасне повернення боргу на суму від 100 грн, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 810,34 гривень штрафу (процентна складова). Всього заборгованість за кредитом склала 17517,06 гривень, яку банк просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, доведено укладення з відповідачем кредитного договору, використання ним кредитних коштів та часткове їх повернення. Розрахунком заборгованості підтверджено всі складові боргу, у тому числі відображено заборгованість по простроченому тілу кредиту, проте суд безпідставно, без посилання на норми права, відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 08 серпня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 10).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті банку. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 08 серпня 2012 року станом на 06 березня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 17517,06 грн, яка складається у тому числі з 2955,36 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 11051,36 грн пені за прострочене зобов`язання, 2200 грн пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн фіксованої частини штрафу та 810,34 грн його процентної складової (а.с. 56-58).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що кредитний договір між сторонами був укладений і позичальник має обов`язок повернути кредитні кошти, проте, з огляду на заявлені банком позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач не скористався правом на стягнення процентів та неустойки, як це передбачено умовами кредитного договору, а заборгованість по тілу кредиту банком не визначена та не доведено на яку суму боргу здійснено нарахування боргу по простроченому тілу кредиту та пені.

Проте, повністю з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт укладення кредитного договору 08 серпня 2012 року, використання позичальником кредитних коштів та часткове їх повернення сторонами не заперечується та підтверджуються випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за основною карткою № НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 04 березня 2019 року (а.с. 66-72).

Наявність простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 2955,36 гривень підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2012 року станом на 06 березня 2019 року.

Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за невиконання умов договору.

У анкеті-заяві від 08 серпня 2012 року процентна ставка не зазначена, як і не зазначено про відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань, зокрема пеню та штраф. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 серпня 2012 року та виписки про рух кредитних коштів за кредитною карткою відповідача, також посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору, які містять умови щодо пільгового періоду користування кредитними коштами, процентну ставку, відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17, у подібних правовідносинах неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання (щодо встановлення умов однією зі сторін договору у формулярах або інших стандартних формах), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин у даній справі (08 серпня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 грудня 2018 року).

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпис відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 серпня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за невиконання умов договору у виді неустойки, тобто банк не мав права здійснювати нарахування 13251,36 грн пені та 1310,34 грн штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань позичальником, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог є правильним.

Разом з тим з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту у сумі 2955,36 грн колегія суддів погодитись не може.

Матеріали справи не містять доказів строку дії кредитного договору від 08 серпня 2012 року, однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, тому на підставі частини 2 статті 530 ЦК України позивач має право вимагати повернення боргу у сумі фактично отриманого кредиту.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2012 року вбачається, що заборгованість по тілу кредиту складається з поточного та простроченого боргу, чого суд першої інстанції не врахував, безпідставно відмовивши у задоволенні вимог про стягнення 2955,36 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 2955,36 грн простроченого тіла кредиту на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4 ЦПК України слід скасувати та задовольнити ці вимоги.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. Позов задовольняється на 16,87% від суми заявлених вимог. За рахунок відповідача позивачу слід компенсувати 297,24 грн за розгляд справи в суді першої інстанції (16,87% від 1762 грн судового збору, який сплачений за подання позовної заяви) та 445,87 грн за апеляційний перегляд (16,87% від 2643 грн судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1 2955 гривень 36 копійок простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка утворилась станом на 06 березня 2019 року за Кредитним договором № б/н від 08 серпня 2012 року.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 2955 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 36 копійок простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка утворилась станом на 06 березня 2019 року за Кредитним договором №б/н від 08 серпня 2012 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 743 (сімсот сорок три) гривні 11 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 26 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач - (підпис) І.В.Орлов

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) Т.А.Левченко