Дата документу 19.02.2019 Справа № 320/723/17-ц
ЗапорізькИй Апеляційний суд
ЄУН 320/723/17Головуючий у 1-й інстанції Бахаєв І.М.
Пр. № 22-ц/807/329/19Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.,

суддів Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

секретар Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року і додаткове рішення на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила (т.с. 2 а.с. 81-86) та в якому просила:

- визнати договір купівлі-продажу, укладений між нею та Державним підприємством «Кафе ст. Мелітополь» дійсним,

- визнати за нею право власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташоване за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 02 лютого 1998 року вона уклала договір оренди державного майна, відповідно до якого Державне підприємство «Кафе ст. Мелітополь» передало їй в оренду кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

12 лютого 1998 року за пропозицією орендодавця було укладено доповнення до договору з умовою, що до 01 квітня 1999 року позивач зобов'язана придбати кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2». Після отримання дозволу на відчуження вказаного кафе, 29 січня 1999 року згідно протоколу №1 від 29 січня 1999 року конкурсних торгів щодо продажу кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» (АДРЕСА_1), переможцем було визначено ЧО ОСОБА_4 Згідно довідки ОСОБА_4 внесла за купівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» (АДРЕСА_1) суму в розмірі 33240,00 грн. В подальшому відповідач ухиляється від завершення оформлення договору купівлі - продажу, тому вона була змушена звернутись до суду із вищезазначеним позовом.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року (т.с.2 а.с.173-176) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано договір купівлі - продажу кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 29 січня 1999 року між ОСОБА_3 та ДП «Кафе ст. Мелітополь» дійсним.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (т.с.2 а.с.181-182), оскільки при ухваленні вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі не було вирішено питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у справі та не було вирішено питання щодо визнання права власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Додатковим рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року (т.2 а.с.185) заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2) понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 480,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при їх ухваленні, сторони подали апеляційній скарги.

Позивач ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.192-195) просила рішення та додаткове рішення суду першої скасувати в частині невизнання права власності на будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ухвалити нове рішення про визнання права на будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_1; скасувати додаткове рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року в частині невизнання свідчень її представника ОСОБА_5 про наявність будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» та призначити експертизу з нерухомого майна.

Відповідач ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.203-208) просило рішення суду першої скасувати в частині визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним залишити без задоволення, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 на основне та додаткове рішення в справі не підлягають задоволенню. а апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам, постановлено на недостатньо повно досліджених обставинах справи, а висновки суду не ґрунтуються на наданих сторонами доказах.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19.05.1967 рішенням виконкому Мелітопольської міської Ради депутатів трудящих було відведено земельну ділянку для ресторану ст. Мелітополь для проектування та будівництва павільйону по продажу гарячих блюд, площею 240 кв.м. за рахунок земель ДЕУ-26 у смузі відчуження./т. 1 а.с.137/

01.06.1967 рішенням виконкому Мелітопольської міської Ради депутатів трудящих було відведено земельну ділянку для ресторану ст. Мелітополь для проектування та будівництва павільйону по продажу гарячих блюд, площею 240 кв.м. за рахунок земель ДЕУ-26 у смузі відчуження автомагістралі Москва-Сімферополь./т. 1 а.с.209-210/

19.10.1995 здійснено викопіювання присадибної ділянки АДРЕСА_1 та складено звідний акт вартості будівель та споруд домоволодіння АДРЕСА_1./т. 1 а.с.75, т. 2 а.с.41/

05.09.1996 видано свідоцтво про реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи про реєстрацію ДП кафе станції Мелітополь./т.2 а.с.27/

Згідно довідки №3596 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України керівником ДП кафе ст. Мелітополь станом на 18.09.1996 є ОСОБА_6/т. 1 а.с.237/

08.10.1996 наказом №384 Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_6 призначено директором ДП «кафе ст. Мелітополь» з 08.10.1996 по 08.10.2001 на умовах контракту./т. 2 а.с.143/.

Дії, пов'язані з відчуженням спірного об'єкту - кафе були здійснені директором кафе ОСОБА_6, але в матеріалах справи відсутні як належні докази на підтвердження законності такого відчуження, так і докази на підтвердження того, що спірний об'єкт взагалі перейшов у власність позивачки.

За матеріалами справи позивач посилалася на те, що вона з лютого 1998 року орендувала спірне кафе, а згодом придбала його на підставі проведеного конкурсу.

Зазначені обставини не підтверджені жодними доказами.

Так, за матеріалами справи лише 01.06.1999 ОСОБА_3 отримала свідоцтво НОМЕР_2 про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи./т. 1 а.с.16/.

Тож відомостей про те, яким чином вона, не перебуваючи у статусі фізичної особи підприємця орендувала кафе з 1998 року - не надано. Відсутні будь-які відомості про сплату орендної плати, податків та обов'язкових платежів, пов'язаних зі здійсненням оренди тощо.

27.04.1999 директором КП Кафе ст. Мелітополь ОСОБА_6 видано довідку №87 про внесення ОСОБА_3 грошових коштів за кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» у сумі 33240,00 грн./т. 1 а.с.17/

25.01.1999 наказом того ж директора кафе ст. Мелітополь №3 створено комісію для проведення конкурсного продажу./т. 1 а.с.69/

29.01.1999 комісією ДП кафе ст. Мелітополь складено протокол №1 згідно якого переможцем конкурсу купівлі кафе стала ПП ОСОБА_3 комісія прийшла висновку продати кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» по його балансовій вартості 27812,32 грн./т. 1 а.с.31/

Згідно наданої копії довідки ДП «Кафе ст. Мелітополь» а 27.04.1999 року, ОСОБА_3 дійсно внесла за покупку кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» суму у розмірі 33 240 гривень, в тому числі з ПДД./т. 1 а.с.70/

Ці обставини, встановлені нібито відповідними документами, суд першої інстанції поклав в основу рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу кафе.

На час виникнення правовідносин між ОСОБА_3 та Державним підприємством «Кафе ст. Мелітополь» діяв ЦК України в редакції 1963 року.

За ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1964 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пославшись на зазначені норми, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував свого висновку про підстави визнання права власності на нерухоме майно за позивачкою в судовому порядку.

Так, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, які існували перешкоди для здійснення належного оформлення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.

Між тим лише ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору надавало можливість покупцеві звертатися до суду за визнанням дійсним укладеного договору.

Будь-які докази на підтвердження того, які існували перешкоди для оформлення права власності у встановленому законом порядку, не надані позивачем і на час розгляду справи.

Разом з тим, в матеріалах справи є вирок Мелітопольського міськсуду Запорізької області від 30 липня 2003 року ( справа 1-36/03), з якого вбачається, що документи, на які посилається позивачка як на підставу укладення договору купівлі-продажу були фальсифіковані директором кафе ОСОБА_6, зокрема фіктивним є протокол №1 від 29.01.1999 року засідання комісії з продажу кафе, а у протокол були внесені неправдиві відомості про нібито проведений конкурс.

Зазначеним вироком встановлено також, що відчужуване майно перебувало у податковій заставі, порядок відчуження державного майна не був дотриманий.

За п. 6. ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тож вирок суду набув чинності та за його змістом не проводилося ані конкурсу на відчуження кафе, ані взагалі відчуження, позаяк майно перебувало у податковій заставі.

За таких обставин визнання дійсним договору купівлі-продажу приміщення кафе оскаржуваним судовим рішенням, суперечить як чинному законодавству, так і наявним у справі доказам.

В іншій частині вимог щодо визнання права власності на спірне майно, суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що на момент розгляду справи у суді позивач та його представник не надали суду доказів, що будівля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», у такому вигляді, якому вона була на момент продажу відповідно до акта прийому - передачі від 02.02.1998, та переліку обладнання до акту приймання - передачі від 02.02.2018, існує на теперішній час.

Натомість підставою для відмови у позові в цій частині позовних вимог є інші обставини, які унеможливлюють ані визнання дійсним договору купівлі - продажу, ані визнання права власності.

Так, за матеріалами справи, як вже зазначалося, не було проведено конкурсу, об'єкт не був реалізований в порядку, встановленому у чинним на той законодавством щодо реалізації державного майна, майно перебувало у податковій заставі.

.

За ст. 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"N 189/96-ВР, 15.05.1996, Закон, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами.

Також зазначений Закон "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"статею 18 визначав порядок проведення конкурсу, за яким відбір покупців за конкурсом здійснює конкурсна комісія, яка створюється органом приватизації. Комісія створюється із спеціалістів, експертів, представника відповідної місцевої Ради та представника трудового колективу об'єкта, що приватизується. Кількість членів комісії може становити від 5 до 9 чоловік. Голова комісії призначається відповідним органом приватизації.

За ст. 14 того ж закону, продаж об'єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найкращі умови подальшої експлуатації об'єкта або за рівних умов - найвищу ціну, а визначення ціни продажу за ст. 9 має відбуватися також у встановленому порядку, зокрема, за рішенням органів приватизації проводиться інвентаризація майна об'єкта малої приватизації із залученням, у разі необхідності, аудитора (аудиторської фірми) та здійснюється оцінка його вартості. Акт інвентаризації затверджується керівником та головним бухгалтером підприємства, акт оцінки вартості об'єкта приватизації - керівником органу приватизації.

Ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна продажу об'єкта малої приватизації на аукціоні або за конкурсом визначаються відповідно до методики, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Позивачем не надано жодних відомостей про те, що такий порядок викупу державного майна був дотриманий, не спростовані відомості, які встановлені вироком суду щодо того, що надані ними документи були складені директором кафе ОСОБА_6 лише для створення враження законності продажу.

Спірний об'єкт не зареєстрований у встановленому порядку органами БТІ , за матеріалами справи він був списаний з балансу відповідача.

Та обставина, що позивач вносила грошові кошти з метою отримання у власність приміщення кафе, не створює права власності та не свідчить про законність відчуження майна.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, підлягає скасуванню і додаткове рішення в справі.

Стягненню з позивача підлягають витрати відповідача у відповідності з положеннями ст. 1412 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року у цій справі та додаткове рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25. 02.2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков