Справа № 755/3118/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя стягнути 149450 грн. з ОСОБА_3 як грошову компенсацію Ѕ вартості легкового автомобіля марки Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску на момент відчуження даного спільного сумісного майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування сторонами у шлюбі було придбано майно, а саме легковий автомобіль марки Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску. Даний автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 з 15.10.2015 року по 21.04.2018 року. Зазначений автомобіль був придбаний відповідачем за 237000,00 грн. Вказаний автомобіль був відчужений відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2018 року без повідомлення та згоди позивача, а отримані кошти не були витрачені в спільних інтересах формально існуючої сім`ї, чи в інтересах позивача, чи в інтересах спільної дитини сторін. Між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» та відповідачем було укладено поліс АМ/4166723 від 24.10.2018 року щодо спірного автомобіля зі строком з 25.10.2018 року до 24.10.2019 року. Відповідачем був прихований факт відчуження спільного майна з метою уникнення поділу спільного майна. Використання спірного автомобіля не припинилось, а відчуження було вчинено виключно з мотивів уникнення поділу майна. Відчужене майно перебувало у спільній сумісній власності сторін. Згідно консультативного висновку ТОВ «Реал Експерт» ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat , д.н. НОМЕР_1 , становить 298900,00 грн., тому, половина вартості автомобіля у розмірі 149450,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку у вигляді компенсації. Позивач брала участь у придбанні спільного автомобіля, оскільки отримувала дохід за місцем своєї роботи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

16 квітня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд: у позовних вимогах ОСОБА_1 про поділ майна подружжя у вигляді стягнення 149450 грн. як грошову компенсацію Ѕ вартості легкового автомобіля відмовити в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на придбання автомобіля ним були витрачені власні кошти, які він назбирав до укладення шлюбу. Так, 19.04.2011 року відповідачем був придбаний автомобіль Volkswagen Passat 1993 року, номер кузова НОМЕР_2 за особисті кошти, які він назбирав до одруження з позивачем. 15.10.2015 року відповідачем був придбаний автомобіль Volkswagen Passat 2010 року, номер кузова НОМЕР_3 за особисті кошти, які він отримав від раніше відчуженого автомобіля Volkswagen Passat 1993 року, номер кузова НОМЕР_2 , та на отримані у борг грошові кошти від матері ОСОБА_5 Вартість придбаного автомобіля складала 238150 грн. На період з 2013 року до моменту розлучення сторони проживали у квартирі, власником якої є його матір. Проживаючи в цій квартирі вони робили в ній ремонт за зароблені ним грошові кошти та допомогу його матері. Позивач під час шлюбу неодноразово купувала техніку в кредит. Після народження сина він продовжував працювати та забезпечувати сім`ю, оскільки позивач не працювала та не мала доходу. Залишені ним грошові кошти позивачу для сплати кредиту, комунальних послуг витрачались нею невідомо куди, внаслідок чого утворився борг за комунальні послуги. Оскільки наступили скрутні часи, необхідно було віддавати борги за техніку взяту в кредит та за куплений автомобіль. Тому вони прийшли до висновку продати автомобіль, оскільки останнім часом вони ним не користувались. Тому, 21.04.2018 року, на підставі усної згоди позивача, в інтересах сім`ї був відчужений спірний автомобіль за обумовленою ціною 149000 грн. Отримані від продажу гроші були витрачені на погашення заборгованості по квартирі, по кредитам, на забезпечення сім`ї, на побутові потреби, на відпочинок позивача разом з сином. Факт продажу автомобіля він не приховував, оскільки після продажу автомобіля вони ще вісім місяців перебували у шлюбі. Після офіційного розлучення позивач без його відома, коли він був на роботі, маючи доступ до квартири, винесла з невідомими особами шафу, фотоапарат, планшет, ліжко, кухню та всі документи по сплатам за погашення кредитів, документи від придбаної у шлюбі побутової техніки. Крім того, консультативний висновок щодо визначення ринкової вартості автомобіля у розмірі 298900 грн. був зроблений на підставі усної та письмової інформації та однієї фотографії наданої позивачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін та призначено судове засідання по справі.

23 квітня 2019 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд: задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що: відповідачем не надано доказів отримання ним грошових коштів від продажу транспортного засобу, надання йому грошових коштів його матір`ю, наявності особистих грошових коштів на придбання спірного автомобіля. Транспортний засіб був придбаний за період шлюбу за спільні кошти сторін. Укладення полісу між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» та відповідачем АМ/4166723 від 24.10.2018 року щодо спірного автомобіля свідчить про намір відповідача користуватись цим автомобілем, а відчуження автомобіля є спробою уникнути поділу спільного майна подружжя та стягнення компенсації за відчужене без його згоди майно. Відповідачем не надано доказів спрямування коштів від відчуження автомобіля на інтереси сім`ї.

Крім того, цієї ж дати від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить суд: 149450 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 як грошову компенсацію Ѕ вартості легкового автомобіля марки Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску на момент відчуження даного спільного сумісного майна.

26 червня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що: автомобіль Volkswagen Passat 1993 року, номер кузова НОМЕР_2 був придбаний відповідачем за особисті кошти у гр-на ОСОБА_6 відповідно до довіреності серії ВРІ № 480489 на 4000 доларів США. Оскільки у відповідача не було додаткових грошових коштів на перереєстрацію автомобіля на своє ім`я, він користувався цим автомобілем за довіреністю, отже, він законно володів цим транспортним засобом. В липні 2015 року він продав цей автомобіль за 2800 доларів США, а 15.10.2015 року використав ці кошти, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.10.2015 року становило 61880 грн., витратив на придбання спірного автомобіля. Оскільки вартість спірного автомобіля становила 238150 грн., що перевищувало 61880 грн., то решту грошових коштів в сумі 176270 грн. , що в доларовому еквіваленті становило 7976 доларів США, відповідач отримав в борг від своєї матері ОСОБА_5 на підставі усної домовленості без укладення догорів чи боргових розписок, що може підтвердити як сама ОСОБА_5 так і його сусід ОСОБА_7 , який був присутнім під час передачі грошових коштів від ОСОБА_5 відповідачу, а потім був присутній при їх подальшій передачі продавцю спірного автомобіля. Твердження позивача про надання нею грошових коштів на придбання автомобіля з отриманого нею доходу за період з січня 2013 року по грудень 2016 року не підтверджується доказами, оскільки надані нею довідки в період роботи на посаді провідного економіста Київської міської клінічної лікарні №6 з січня 2013 року по грудень 2016 року свідчать про отримання нею заробітної плати в середньому у розмірі 3360 грн., що є незначним доходом. Спірний автомобіль було відчужено за усної згоди позивача в період перебування з нею у шлюбі та спільного проживання, оскільки спірний автомобіль було реалізовано 21.04.2018 року, спільне проживання сторін припинено в грудні 2018 року, а шлюб було розірвано 08.01.2019 року. Факт передачі грошових коштів за проданий спірний автомобіль гр-ці ОСОБА_8 у розмірі 150000 грн. можуть підтвердити ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Інша частина грошових коштів у сумі 100000 грн. була повернута матері відповідача в рахунок повернення позики отриманої раніше для купівлі спірного автомобіля. Факт проживання спільно сім`єю, ведення спільного господарства, відсутність будь-яких підстав щодо планування розлучення та поділу майна на час відчуження спірного автомобіля, скерування грошових коштів від продажу даного авто на сімейні потреби підтверджуються роздруківкою переписки зі смартфону ОСОБА_5 з позивачем.

В судовому засіданні 01 липня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та додатково пояснила, що в квітні 2018 року між сторонами погіршились стосунки та в листопаді 2018 року відповідачем подано позов про розлучення. За час подружнього життя сторони накопичували, заощаджували кошти, витрачали їх, в т.ч. і на придбання спірного автомобіля. Позивач виявила тривалу відсутність спірного автомобіля, але відповідач говорив, що автомобіль перебуває в ремонті. Спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, а не частковою.

В судовому засіданні 01 липня 2019 року відповідач ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позову, пояснив суду, що до одруження мав свій автомобіль. Після одруження з позивачем у них було все добре, грошей вистачало. Коли позивач завагітніла, вони вирішили продати автомобіль старий та придбати новий, однак грошей від продажу старого автомобіля не вистачало. Від продажу першого автомобіля він отримав 2800 доларів США і відклав їх на придбання другого автомобіля. Дружина не надавала коштів на придбання другого автомобіля, заробляла близько 3000 грн. Тоді його мати погодилась позичити йому гроші на новий автомобіль. Він знайшов спірний автомобіль в м.Луцьк та його мати сказала, що у її співробітниці чоловік працює на СТО та може з ним поїхати подивитися автомобіль. Ввечері він з сусідом зайшов до матері, вона дала йому 8 000 доларів США. Вранці він разом з працівником СТО поїхав у м. Луцьк за автомобілем. Потім з`явилась дитина, грошей не вистачало, він працював один. Працював він і в дві і в три зміни. Він приносив додому гроші, а дружина розпоряджалась сімейним бюджетом. Потім дізнався про наявність боргу за комунальні послуги. Тоді вони, він та позивач, вирішили продати автомобіль, погасити заборгованість за комунальні послуги, віддати борг матері, крім того, у дитини наближався день народження. Позивач сказала, що це твій автомобіль, і якщо хочеш, то продавай. Він продав автомобіль за 150000 грн. співробітниці мами, її чоловік знав цей автомобіль так як їздив разом з ним його дивитися в м.Луцьк. До продажу автомобіля, чоловік співробітниці мами подивився автомобіль, сказав які є недоліки та що треба ремонтувати, оцінку автомобіля вони не проводили та погодили суму продажу в 150000 грн. З отриманих коштів він погасив борг за квартиру, 3500 доларів США віддав матері в рахунок погашення боргу, 50000 грн. залишив на потреби сім`ї, після святкування дня народження дитини позивач поїхала з дитиною відпочивати на море. Вони жили добре до листопада 2018 року, без конфліктів, розлучатись не збирались. В листопаді між ними почали виникати сварки, позивач хотіла продати квартиру його матері та він подав на розлучення. Чоловік жінки, яка купила у нього автомобіль відремонтував його, після чого покупець йому запропонувала навчити її керувати автомобілем та їздити за покупками 3-4 рази на тиждень, у зв`язку з чим на його ім`я було оформлено в подальшому поліс страхування.

В судовому засіданні 01 липня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав позицію відповідача.

В судовому засіданні 17 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснила суду, що 30.11.2018 року чоловік подав позов про розірвання шлюбу. В червні 2018 року вона бачила автомобіль з іншими номерами, а вже про все дізналась після отримання відповіді на запит у МРЕВ. Вона не надавала згоду на відчуження автомобіля ні усно ні письмово. Потреби у грошах на момент, коли відповідач відчужив автомобіль у них не було. З січня 2018 року між ними погіршились стосунки. Вони перестали разом проживати після того, як вона дізналась про відчуження відповідачем автомобіля. Гроші на автомобіль не позичались, оскільки у них були власні заощадження, вона працювала офіційно, а відповідач працював не офіційно. Їй невідомо щоб ОСОБА_5 позичала грошові кошти відповідачу, до неї про повернення позики не зверталась. Автомобіль використовувався в інтересах сім`ї. 2-3 рази на місяць відповідач на автомобілі возив її та дитину. На момент відчуження автомобіля вони проживали в одній квартирі. Вона помітила, що автомобіля немає, влітку 2018 року знайомі сказали, що бачили автомобіль, але з номерами Київської області. З квітня 2018 року вона запитувала де знаходиться їх автомобіль, на що відповідач повідомляв, що автомобіль знаходиться в ремонті. Майнового спору станом на квітень 2018 року у них не було. Заборгованість по опаленню квартири в сумі 12000 грн. у них була, але вона тоді не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Влітку 2018 року вона їздила з сином відпочивати на море, її батьки дали їй 4000 грн. на відпочинок. Відповідач грошей на відпочинок їй не надавав. Вона не вела переписку у « Вайбері » зі свекрухою, фото можливо можна і підробити, вона нічого не вилучала з телефону. Відносини з відповідачем погіршились через те, що він не займався сином, не приносив усю зарплату, не ночував вдома. Питання щодо розлучення не виникало, вона намагалась поговорити з відповідачем чому він так робить. 10 грудня вона отримала повідомлення про розлучення і прийшла до суду. Спільні кошти на придбання автомобіля у них були, на весілля їм подарували 100000 грн., і вони на два з половиною роки назбирали 70000 грн., так працювали вдвох (вона отримувала 4000-5000 грн., а відповідач - 5000-6000 грн), в місяць витрачали близько 3000 грн. Ще їм допомагали її батьки, мати відповідача та бабуся позивача. В правоохоронні органи щодо відчуження автомобіля вона не зверталась.

В судовому засіданні 17 липня 2019 року свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 є її сином, а позивач ОСОБА_3 - невісткою. На купівлю автомобіля вона давала гроші сину, у нього до весілля була стара машина, яку він придбав у 2011 році за власні кошти і вона йому додала ще 2000 доларів. Він працював на СТО, любив машини з дитинства. Після весілля вона віддала їм квартиру, допомагала. ОСОБА_1 не дуже добре відносилась до ОСОБА_3 , на що вона закривала очі. Коли невістка завагітніла, вона запропонувала продати старий автомобіль та придбати новий для безпеки сім`ї, але син сказав, що в нього не має грошей, на що вона йому повідомила, що назбирала гроші і зможе йому допомогти, на що він погодився та почав займатись продажем автомобіля. Попередню машину він продав за 2800 доларів США. Коли син знайшов через Інтернет спірну машину в м. Луцьк, вона запропонувала сину, щоб разом з ним поїхав чоловік її співробітниці, який працював на СТО та розбирався в машинах, на що син погодився. Увечері син прийшов до неї зі своїм сусідом-товаришем і вона дала сину 8000 доларів США, а вранці вони поїхали придбавати спірний автомобіль. Протягом життя сина з ОСОБА_1 вона не помічала негараздів, на багато речей закривала оці, допомагала як могла. В 2017 році їй прийшла смс про наявність боргу за світло. Вона повідомила про це сина, на що той відповів, що ОСОБА_1 за все заплатила. Однак, коли вона поїхала в обслуговуючу організацію, то дізналась, що борг все ж наявний, і вона його погасила. Син їй повідомив, що вони з ОСОБА_1 вирішили продати автомобіль, оскільки він потребує ремонту, на що потрібні грошові кошти. З ОСОБА_1 на цю тему (відчуження автомобіля) вона не розмовляла. Автомобіль використовували в інтересах сім`ї і для підзаробітку сина (возив її онука, їздили відпочивати, в село). Вона багато часу знаходилась на роботі, повідомила своїй співробітниці, що син має намір продати автомобіль, грошей у нього немає, наявні борги за комунальні послуги 13000 грн.. за опалення чи гарячу воду, у дитини наближався день народження, а грошей не було. Співробітниця її повідомила, що її чоловік зможе придбати цей автомобіль, оскільки його знає так як їздив з її сином в м. Луцьк його придбавати. Вони домовились, що він подивиться стан автомобіля, і якщо все нормально, то вони куплять автомобіль. Вона повідомила про це свого сина, на що той погодився. Вони подивились автомобіль, який потребував ремонту, запропонували за нього 150000 грн. Під час відчуження автомобіля ОСОБА_1 не було. Грошові кошти передавались у неї в магазині. В квітні місяці ОСОБА_3 разом зі своїм товаришем приїхали до неї на роботу, прийшла її подруга-співробітниця, принесла гроші, а ОСОБА_3 віддав їй техпаспорт. Від продажу автомобіля син віддав їй 3500 доларів США і деякі гривні, іншу частину витратив на погашення боргів по квартирі, святкування дня народження сина та його відпочинок з ОСОБА_1 на морі, про що останні не могла не знати. В грудні 2018 року вона дізналася що вони розлучаються і це для неї було шоком, оскільки постійно була на зв`язку з ними, приблизно двічі на тиждень приходила до них додому, допомагала продуктами харчування. Коли ОСОБА_1 з онуком відпочивала на морі, постійно з нею переписувалася у Вайбері, обмінювалися фотографіями, зустрічала їх з відпочинку і навіть подумати не могла, що в сім`ї якісь негаразди. Їй відомо, що її син один раз у 2018 році не ночував дома, оскільки він поїхав на рибалку. День народження сина у 2018 року вони відмічали вдома, на її день народження приходили всією родиною. Після відчуження спірного автомобіля її співробітниця попросила ОСОБА_3 навчити її їздити по місту, оскільки вона живе за місто, він погодився за винагороду і оформив на себе страховку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 17 липня 2019 року пояснив суду, що родину ОСОБА_1 знає більше 15 років, вони є його сусідами. ОСОБА_3 попросив його підстрахувати при продажі і купівлі автомобіля. Влітку 2015 року вони продали перший автомобіль зелений фольксваген, а восени їздили в м.Луцьк купувати другий автомобіль. У 2018 році вони приїздили до мами ОСОБА_3 на роботу, коли продавали другий автомобіль. Зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що його мама допомогла йому купити і перший і другий автомобіль. Восени 2015 року він разом з ОСОБА_3 приходив до його мами додому, вона в його присутності давала гроші своєму сину на придбання другого автомобіля, точна сума йому не відома, близько 8000 доларів США. Першу машину вони продали десь за 3000 доларів США, тому мама ОСОБА_3 дала гроші на другий автомобіль. Він не знає суму, за яку продали другий автомобіль, долари і гривні передали у його мами на роботі. Зі слів ОСОБА_3 у нього була тяжка фінансова ситуація, продали автомобіль дешевше, ніж він коштує, ОСОБА_3 погасив свої борги, позивач разом з сином їздила на море. Про їх розлучення йому стало відомо, коли ОСОБА_1 виїжджала з квартири. Він не пам`ятає щоб з квітня по грудень 2018 року у ОСОБА_1 виникали питання відносно автомобіля. Спірний автомобіль використовувався для сім`ї. Йому не відомо, чи узгоджував ОСОБА_3 з ОСОБА_1 питання щодо продажу автомобіля, але і він і мама ОСОБА_3 його відмовляли, оскільки автомобіль був хорошим. ОСОБА_3 йому повідомив, що продає автомобіль, що у нього є борги за комунальні послуги, є кредити, сказав, що частину грошей від відчуження автомобіля повернув своїй матері. Позивача знає як сусідку і дружину ОСОБА_3 . Йому не було відомо про відносини сторін, але він був у них в гостях не один раз. Він був присутній під час відчуження другого автомобіля, який вони продали співробітниці мами ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не було під час відчуження автомобіля. Йому не відомо, чи давала ОСОБА_1 згоду на відчуження спірного автомобіля, оскільки він не спілкувався з нею з цього приводу. Коли сторони перестали використовувати автомобіль йому не відомо, оскільки ОСОБА_3 ставив автомобіль у гараж. В м.Луцьк вони їздили восени, номерні знаки та пробіг автомобіля не пам`ятає. Вони їздили з чоловіком, який розбирається в технічному стані автомобіля, він подивився автомобіль і сказав, що все нормально. Купував за долари США. В 2018 році він бачив, як ОСОБА_3 гуляє з сином на вулиці. Розмову ОСОБА_3 з покупцем не чув, скільки грошей передав теж не знає,зі слів ОСОБА_3 близько 150-170 тисяч гривень. Якою угодою оформляли купівлю-продаж автомобіля йому не відомо. Як домовлялись про купівлю-продаж автомобіля не знає. Коли вони приїхали за грошима номерний знак на автомобілі був стандартний.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 17 липня 2019 року пояснила суду, що позивача вона особисто не знає, а знає відповідача близько трьох років, підтримує з ним дружні стосунки. В квітні 2018 року від ОСОБА_5 вона дізналась, що будуть продавати автомобіль. Її чоловік їздив разом з ОСОБА_3 придбавати це авто. Знає, що сторони разом проживали, були у шлюбі, тому вона ні в чому не сумнівалась. Придбала спірний автомобіль за 150000 грн. Вона з чоловіком оглянула авто, по ходовій були несправності, продавець погодився на цю суму. Її чоловік працює слюсарем, тому в автомобілях розбирається. Ніяких незаконних домовленостей по купівлі-продажу автомобіля не було. Гроші за автомобіль передавались на роботі, а через пару днів вони поїхали оформляти на себе автомобіль. Вона разом з чоловіком, ОСОБА_3 , його мамою та товаришем їздили на Чапаєвку у МРЕВ. Зі слів ОСОБА_5 у сторін були проблеми, борги і по комунальним послугам. Коли вона придбала автомобіль воно стояло на СТО. Через 3-4 місяці, коли його полагодили, чоловік їй сказав, щоб вона або їздила або продавала автомобіль. Оскільки вона погано керує автомобілем, то попросила ОСОБА_3 , щоб він її навчав, возив по справам, тому поліс страхування був оформлений на ОСОБА_3 . За допомогу ОСОБА_3 вона давала йому кошти, 200-300 грн. в залежності від того, куди вони їздили. Про купівлю спірного автомобіля вони домовлялись з ОСОБА_3 та його мамою. Купувала автомобіль для себе, для сімейних потреб. Використовує автомобіль тільки у себе по селу, а в інших випадках за кермом ОСОБА_3. Буває, що він бере автомобіль для себе за її згодою. В технічному паспорті на автомобіль не було прізвища, імені та по батькові позивача, були дані тільки відносно власника. Спірний автомобіль бачила і до покупки. Розраховувалась за автомобіль і в доларах США і в гривнях.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 17 вересня 2019 року пояснила суду, що позивача вона особисто не знає, знає матір відповідача близько двадцяти років, працює з нею. В 2002 році ОСОБА_5 поховала чоловіка. ОСОБА_3 одружився, і його матір робила все, щоб у нього була нормальна сім`я. У ОСОБА_3 був старий автомобіль, мати хотіла допомогти дітям. ОСОБА_5 ніде не відпочивала, у неї були заощадження. В 2015 році ОСОБА_5 радилась з нею, що ОСОБА_3 продав старий автомобіль і вона хоче докласти йому грошей. Вона завідує сейфами і ОСОБА_5 брала кошти, вона провела її додому, щоб та не ходила сама з грошима. Коли у ОСОБА_5 народився онук, вона допомагала дітям, оскільки всі гроші йшли на дитину, продукти, комунальні послуги. Потім почалась криза. У них в сім`ї багато хто хворів онкологією, ОСОБА_5 переживала і хотіла, щоб їй повернули частину грошей. ОСОБА_5 повідомила їй про те, що є кредити, борг по квартирі і сторони хочуть продати автомобіль. В квітні 2018 року вона порадила ОСОБА_5 шукати покупця на авто серед своїх. Знайшлась співробітниця на їх підприємстві, чоловік якої допомагав купляти це авто і все про нього знав. Вона виділила свій кабінет для угоди, буди співробітниця ОСОБА_3 з товаришем, за автомобіль передали приблизно 150000 грн, але вона гроші не рахувала і чітко не знає, а ОСОБА_3 передав ключі і документи, на вихідний була призначена офіційна угода в МРЕВ. Під час угоди вона була присутня, з ОСОБА_3 був чоловік, якого вона не знає, мами ОСОБА_3 не було. Частину грошей від продажу автомобіля ОСОБА_3 віддав матері і вона знає це достовірно, оскільки остання клала їх до сейфу на роботі, іншу частину ОСОБА_3 витратив на погашення кредиту, боргів по квартирі. ОСОБА_5 влітку 2018 року їй розповідала, що ОСОБА_1 їздила з дитиною на відпочинок, присилала їх фото, ОСОБА_5 списувалась з нею, відпрошувалась зустрічати їх з автобуса. ОСОБА_5 допомагала їм продуктами. В грудні 2018 року ОСОБА_5 їй сказала, що діти розлучаються, а у лютому 2019 року розповіла про претензії ОСОБА_1 щодо автомобіля. Особисто у в гостях сторін у квартирі вона не була. Їй не відомо коли у подружжя погіршились стосунки. З їх слів у них все було добре, те, що ОСОБА_3 подав на розлучення у грудні 2018 року було несподіванкою. За 2018 рік ОСОБА_5 часто бувала у дітей в гостях, приносила продукти, віддала свою двокімнатну квартиру, допомагала робити ремонт, коли ОСОБА_1 хворіла гепатитом допомагала грошима, продуктами. Знає, що був кредит на телефон, можливо ще були кредити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 17 вересня 2019 року пояснила суду, що знає позивача більше трьох років, з нею в нормальних стосунках, їздили раніше, інколи разом на роботу, відповідача знає від народження, товаришує з його мамою. Вона була дуже здивована, коли дізналась, що подружжя ОСОБА_1 розлучилось, оскільки у них було все нормально, вони все робили разом. Про їх розлучення дізналась в січні 2019 року. Бачила подружжя весь час разом, вони гуляли з дитиною. В грудні 2018 року вона бачила їх втрьох на вулиці, у них все було добре. Вона проживає через будинок від них, їздила з ОСОБА_1 на роботу ще до народження дитини. З ОСОБА_5 вона тісно спілкувалась, про конфлікти не говорила. Про розподіл майна вона дізналась нещодавно. В грудні 2018 році вона разом з ОСОБА_5 була у них в гостях, у них було все нормально, и не знала, що вже тоді був позов про розлучення. До нового року вони точно проживали разом. Про відчуження автомобіля подробиць не знає. ОСОБА_5 давала їм гроші, оскільки у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 таких грошей не було. Періодично вона їх бачила на вулиці біля будинку, не кожного дня, але бачила часто протягом 2018 року. У 2018 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та дитиною приходили на день народження до ОСОБА_5 і у них все було добре.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 08 червня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 січня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Згідно довідки-рахунку серії ААЕ № 397579, виданої ОСОБА_3 , йому було продано легковий автомобіль Volkswagen Passat, номер кузова НОМЕР_3 , за ціною 238150,00 грн.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України № 31/882аз від 29 грудня 2018 року, автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_3 , 2010 року випуску зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_8 , дата реєстрації - 21.04.2018 року; зазначений автомобіль був зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_3 з 15.10.2015 року по 21.04.2018 року; зазначений автомобіль був відчужений ОСОБА_3 у власність ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2018/910103 від 21.04.2018 року, укладеному в ТСЦ № 8046 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві.

Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, автомобіль марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, був придбаний подружжям ОСОБА_1 під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та був зареєстрований на відповідача.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Відповідно до довідок про доходи № 394 від 04 лютого 2019 року, виданих Київською міською клінічною лікарнею № 6, ОСОБА_1 займає посаду провідного економіста з праці, за 2013 рік їй нараховано 51134,75 грн., за 2014 рік - 50956,92 грн., за 2015 рік - 58457,41 грн., за 2016 рік - 14557,66 грн.

Згідно витягу з наказу № 132-к від 18 липня 2016 року, ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 18.07.2016 року по 29.05.2019 року.

Як вбачається з квитанції для сплати за послугу з центрального опалення за березень 2018 року по квартирі АДРЕСА_1 , власником особового рахунку по якій є ОСОБА_5 , борг на 01 березня 2018 року становить 12572,77 грн.

Відповідно до квитанції № 177 від 24 квітня 2018 року, ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за центральне опалення по квартирі АДРЕСА_1 було сплачено 12951,93 грн.

Як вбачається з роздруківки переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у додатку «Вайбер», позивач вела доброзичливу переписку зі своєю свекрухою ОСОБА_5 перебуваючи на відпочинку з сином на морі, пересилала їй фотографії.

За показами свідків судом встановлено, що подружжя ОСОБА_1 не мало достатньо грошових коштів на придбання спірного автомобіля, тому основну частину грошових коштів у розмірі 8000 доларів США на придбання спірного автомобіля відповідачу було позичено його матір`ю ОСОБА_5 . Крім того, сторони мали борги по комунальним послугам.

Як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується показами свідків, сторони, перебуваючи в шлюбі, проживали разом, підтримували гарні стосунки, сварок та конфліктів між ними не виникало, вони разом займались вихованням дитини, знайомі та друзі з їх оточення не підозрювали про припинення між сторонами сімейних стосунків. При цьому, суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5 , яка показала суду, що її син та невістка проживаючи у шлюбі підтримували добрі стосунки, невістка разом з її онуком відпочивали на морі, вони між собою переписку у додатку «Вайбер», невістка пересилала їх фото з відпочинку, весь час її син зі своює сім`єю проживали у її квартирі, де вона їх часто навідувала, ще в грудні 2018 року сторони разом зі своїм сином були у неї на дні народженні, а також покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які підтвердили наявність між сторонами добрих сімейних стосунків до кінця 2018 року, відсутність між сторонами наміру розлучитись.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною третьою статті 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Верховним Судом України у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 викладено правовий висновок, відповідно до якого укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним за умови, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

21 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 було укладено договір купівлі-продажу 8046/2018/910103 транспортного засобу, за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_12 транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за продавцем 15.10.2015 року (8008) ВРЕВ-8 УДАІ в м. Києві, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 149000,00 грн.

Відповідно до листа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № 4166723 від 10 січня 2019 року, між товариством та ОСОБА_3 було укладено поліс АМ/4166723 від 24.10.2018 року щодо транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_4 , строк дії з 25.10.2018 року до 24.10.2019 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 при укладенні договору купівлі-продажу спірного автомобіля діяли добросовісно, оскільки згоду на відчуження спірного автомобіля було отримано ОСОБА_3 від ОСОБА_1 в усній формі, останній було відомо про наявність у сторін боргів за кредитами, комунальними послугами, боргу перед матір`ю відповідача ОСОБА_5 , грошові кошти від реалізації спірного автомобіля було витрачено сторонами на погашення наявних у них боргів, забезпечення їх сім`ї, побутові потреби, на відпочинок позивача з сином на морі.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона не бачила спірного автомобіля, який з наданих їй відповідачем пояснень перебував у ремонті, та не підтримання сімейно-шлюбних стосунків з відповідачем починаючи з квітня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показами свідків.

Таким чином, відчуження належних подружжю транспортного засобу у період шлюбу відбулось за згодою позивача і виручені від його продажу кошти були використані в інтересах сім`ї та на її потреби.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.7 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу України, п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Суддя: