Провадження №2/331/1605/2019
ЄУН № 331/3746/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Антоненко М.В. ,

з участю: секретаря Андрієнко С.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з рухомого та не рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-я особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з рухомого та не рухомого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 вересня 1999 року Відділ реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, Україна зареєстрував шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 942.

Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 р. шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2013 р. з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму.

З вищезазначеним рішенням суду відповідач по справі звернулась до Олександрівського (колишня назва Жовтневого) відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для відкриття виконавчого провадження.

10 червня 2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Прінь Валентиною Олександрівною було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Було постановлено: 1) накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ; 2) Заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 .

Позивач по справі, ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зі зверненням щодо зняття арешту з майна. Однак, у задоволенні його заяви йому було відмовлено.

Відповідно до відповіді від 12.08.2019 № 17410/7 Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області: «Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі державної виконавчої служби з 08.04.2014 року на виконанні перебувало виконавче провадження № 42870384 по виконанню виконавчого листа №2/331/2086/14 від 07.04.2014 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів .

З метою виконання рішення суду, керуючись ст. ст. 74, 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону до 05.10.2016 року) державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2014 року

У подальшому, 18.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 .ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначено наступне, нормою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (при поверненні виконавчого документа стягувачеві) не передбачено зняття арешту з майна боржника накладеного під час виконання виконавчого провадження.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для винесення постанови про зняття арешту з майна.

Відповідно до частини 5 статті 59 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Ураховуючи викладене, для вирішення питання про зняття арешту з майна, пропонують звернутися до суду з відповідною заявою.».

На теперішній час позивач ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується заявою відповідача, ОСОБА_2 від 13.08.2019 poку, відповідно до якої « ОСОБА_2 просить зняти арешти з ОСОБА_1 (колишнього чоловіка). Претензій по заборгованості аліментів не має, так як він сплачував їх на спільного сина їй готівкою по їхній домовленості».

У зв`язку з чим вважає, що іншого способу захистити свої порушені права, окрім звернення до суду із цим позовом - він не має.

На підставі вищевикладеного просить суд зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2014 p., виданої державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Прінь В.О. на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомлення мсторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 09.09.2019 року на 09 год. 30 хв.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з*явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з*явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки до суду не сповістив.

З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч. 5 ст. 263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи 18 вересня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, Україна зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 942 (а.с. 10).

Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2013 р. шлюб між ними було розірвано (а.с. 11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2013 р. стягнуто з ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 12). На підставі рішення суду били видані виконавчі листи.

З вищезазначеними виконавчими листами відповідач по справі ОСОБА_4 звернулась до Олександрівського (колишня назва Жовтневого) відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для відкриття виконавчого провадження.

10 червня 2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Прінь Валентиною Олександрівною було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Було постановлено: 1) накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ; 2) Заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 13).

Позивач по справі, ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зі зверненням щодо зняття арешту з майна. Однак, у задоволенні його заяви йому було відмовлено.

Відповідно до відповіді від 12.08.2019 № 17410/7 Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області повідомив наступне:

«Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі державної виконавчої служби з 08.04.2014 року на виконанні перебувало виконавче провадження № 42870384 по виконанню виконавчого листа №2/331/2086/14 від 07.04.2014 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів .

З метою виконання рішення суду, керуючись ст. ст. 74, 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону до 05.10.2016 року) державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2014 року

У подальшому, 18.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 .ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначено наступне, нормою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (при поверненні виконавчого документа стягувачеві) не передбачено зняття арешту з майна боржника накладеного під час виконання виконавчого провадження.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для винесення постанови про зняття арешту з майна.

Відповідно до частини 5 статті 59 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.». (а.с. 14).

Як встановлено у судовому засіданні на теперішній час позивач ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується заявою відповідача, ОСОБА_2 від 13.08.2019 poку, відповідно до якої ОСОБА_2 просить зняти арешти з ОСОБА_1 . Претензій по заборгованості аліментів не має, так як він сплачував їх на спільного сина їй готівкою по їхній домовленості. (а.с. 15).

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до змісту ст. ст. 11,15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Тому позивач має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 р.) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 р.) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Однак в порушення зазначеної норми арешт з рухомого та нерухомого майна при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем не був знятий.

Оскільки арешт рухомого та не рухомого майна позивача в межах виконавчого провадження був застосований з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документу, однак вказане виконавче провадження на даний час завершене, між тим, питання про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власника (розпорядження своїм майном), а тому наявність зазначеного арешту і така невизначеність становища позивача є неправомірною, а обмеження права є безпідставним, тому, позовні вимоги про скасування вищевказаного арешту з рухомого та не рухомого майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 264, 265, 268 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з рухомого та не рухомого майна, задовольнити.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2014 p., виданої державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Прінь Валентиною Олександрівною на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Антоненко