Справа № 638/277/18
Провадження № 2/638/487/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Мунтяну І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУ АТ «Фідобанк» - Коваленко О.В. до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про визнання нікчемного правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

ПАТ «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУ АТ «Фідобанк» - Коваленка О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить визнати договір купівлі-продажу від 15.03.2016 року укладений між ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , посвідчений Чуприною Г.О., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального кругу за реєстрованим номером 710 таким, що відповідає ознакам нікчемності та недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що банк продав та передав у власність відповідачу нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-1, 1-1а, 1-1б, 1-1в, 1-1г, 1-1д, 1-1е, 1-1ж, 1-1з загальною площею 97,3 кв.м. в літ «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за обговорену договором грошову суму у розмірі 1 402 499 грн 41 коп., у тому числі ПДВ 233 749 грн 90 коп. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 року № 826 затверджено порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення. 13.05.2017 року комісією з перевірки правочинів (у тому числі договорів) призначеною наказом №24 від 22.02.2017 року складено протокол, яким комісією вирішено визнати вищевказаний правочин нікчемним за ознаками, визначеними ч.3 ст.38 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до звіту з незалежної оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-експерт-Сервіс» вартість нежитлової будівлі складає 2 263 808 грн без врахування ПДВ станом на 14.03.2016 року, тобто ціна продажу склала понад 20 % нижче ніж вартість згідно незалежної оцінки.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, вчасно та належним чином, представник позивач причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Представник відповідача надав суду заяву про слухання справи за їх відсутності, у відзиві на позовну заяву зазначив, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами дотримано форми правочину, встановленої чинним законодавством, протокол засідання комісії від 13.05.2017 року не містить обґрунтування обставин, які б свідчили про наявність підстави, передбаченої п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», ціна майна встановлена за домовленістю сторін на підставі звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності 03.02.2016 року саме на замовлення ПУАТ «Фідобанк», рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. в частині включення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2016 року до переліку договорів, що підпадають під ознаки нікчемності скасовано, а відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати, які складаються з правничої допомоги, проведення експертного дослідження.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

За умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2016 року ПАТ «Фідобанк», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального кругу Чуприною Г.О., реєстровий № 719, продає та передає у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення 1-го поверху №№1-1, 1-1а, 1-1б, 1-1в, 1-1г, 1-1д, 1-1е, 1-1ж, 1-1з загальною площею 97,3 кв.м. в літ «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за домовленістю сторін встановлено ціну 1 402 499 грн 41 коп., у тому числі ПДВ - 233 749 грн 90 коп. В пункту 2.3 зазначено договору вказано, що відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна №51-ФБ складеного суб`єктом оціночної діяльності 03.02.2016 року оцінювачем ТОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО», вартість нерухомого майна становить 1 400 400 грн 00 коп., в тому числі ПДВ - 233 400 грн 00 коп. Згідно акту прийому прийому-передачі від 15.03.2016 року банку передав відповідачу зазначене нежитлове приміщення. Відповідно до звіту від 14.03.2016 року, складеного ПП «ТА-Експерт-Сервіс» №07-17-М14-18 з незалежної оцінки ринкової вартості нежитлових приміщень першого поверху №№1-1, 1-1а, 1-1б, 1-1в, 1-1г, 1-1д, 1-1е, 1-1ж, 1-1з загальною площею 97,3 кв.м. в літ «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , замовник - ПАТ «Фідобанк» ранкова вартість оцінюваного майна - 2 263 808 грн без врахування ПДВ.

25.05.2016 року відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.02.2017 року №652 наказано продовжити строк проведення перевірки правочинів ПУАТ «Фідобанк» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними строком до 15.05.2017 року та відповідно до наказу № 32 для виконання перевірки договорів, зазначених у пункті №1, зокрема і договору купівлі-продажу від15.03.2016 року, реєстровий №719, створено комісію. Наказом №184 від 20.05.2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПУАТ «Фідобанк».

У вересні 2017 року листом за № 1-4-2-2/756 ПУАТ «Фідобанк» повідомлено відповідача, що суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» на замовлення ПУАТ «Фідобанк» визначено незалежну оцінку ринкової вартості предмету договору купівлі - продажу майна та встановлено його вартість у розмірі 2716569,60 грн.

З огляду на вимоги ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПУАТ «Фідобанк» вимагав відшкодувати збитки у розмірі 1314070,19 грн..

Листом від 14.09.2017 року № 1-4-2-2/736-ЛК/1 ПУАТ «Фідобанк» повідомлено відповідача про нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2016 р., з огляду на приписи п. 3 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та попереджено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент виникнення правочину.

Листом від 01.10.2017 року, ОСОБА_1 повідомила ПУАТ «Фідобанк» про те, що сторонами належним чином та відповідно до вимог законодавства узгоджені усі умови вказаного договору, які були виконані в повному обсязі, в т.ч. і в частині оплати за нерухоме майно.

Згідно звіту про оцінку майна №51-ФБ, складеного ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» на замовлення ПУАТ «Фідобанк» нежитлових приміщень 1-го поверху №№1-1, 1-1а, 1-1б, 1-1в, 1-1г, 1-1д, 1-1е, 1-1ж, 1-1з загальною площею 97,3 кв.м. в літ «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ринкова вартість зазначених приміщень складає 1 400 400 грн з ПДВ - 233 400 грн.

Висновком експертного оціночного-будівельного дослідження №21382 від 30.01.2018 року кладеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса визначено, що ринкова вартість зазначеного нерухомого майна з урахуванням ПДВ складала 1 407 600 грн в т.ч. ПДВ 234 600 грн. Згідно аналізу рівня цін на офісну нерухомість в районі вул .Римарській станом на лютий-березень 2016 р. виконаного ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія «Проконсул» вартість об`єкту дослідження становить 400-600 доларів США кв.м.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року (справа №820/2002/18) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича в частині включення договору купівлі - продажу нерухомого майна від 15.03.2016 року, а саме нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за реєстровим номером 719 з переліку договорів, що підпадають під ознаки нікчемності, визначені п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України ).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Предметом доказування за заявленими позовним вимогами є здійснення відчуження банком майна за цінами, нижчими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості іншого майна, отриманого банком).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Як зазначає Верховний Суд у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 та від 08 травня 2019 року в справі № 2-79/11, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III). При цьому, Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року в справі № 2-79/11 звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ). Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Пунктом 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Суд приймає за належний доказ звіт про оцінку майна виконаний ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» №51-Фб, оскільки останній відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 та в ньому детально викладено процедура здійснення оцінки майна. Суд критично відноситься до звіту №07-17-М14-18 складеного ПП «ТА-Експерт-Сервіс», оскільки останній не відповідає вищевказаним вимогам, крім того позивачем не надано сертифікату суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, належним доказом в розумінні ст.ст.76,77,79 ЦПК України та відповідає вимогам ст.102 ЦПК України.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст.181 ЦК України).

В силу ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

В силу ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі- продажу.

Представником позивача не надано суду доказів, які б підтверджували продаж банком нежитлових приміщень за ціною, яка є нижчою на 20 % від звичайної її вартості на момент продажу, також позивачем не надано доказів, що внаслідок укладення оспорюваного правочину погіршилась ліквідність банку, що призвело до неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень укладений відповідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги відповідача про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, судові витрати відповідача, які складаються з наданої правничої допомоги, оплаченого експертного дослідження, документально підтверджується матеріалами справи та є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 509,638,626,627,628,203,215,655,657 ЦК України,ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУ АТ «Фідобанк» - Коваленко О.В. (м.Київ, вул.Велика Васильківська, 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (м.Київ, вул.Січових Стрільців, 17, ) про визнання нікчемного правочину недійсним - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУ АТ «Фідобанк» - Коваленко О.В. на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16 448 (шістнадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Головуючий