КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Київ

Справа 373/1483/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12324/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Олійник В.І., Кулікова С.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу Україна на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року (у складі судді Керекези Я.І. повний текст судового рішення складено 04.07.2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу Україна, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу Україна та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановив:

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом та просила суд, з врахуванням збільшених позовних вимог, стягнути із відповідача належні їй розрахункові кошти в розмірі 10051 грн. 83 коп. та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку за період із 26.06.2018 по 21.05.2019 в сумі 82922 грн. 40 коп. Також просила стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, просить в зв`язку із важким матеріальним становищем допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала,що з 03.05.2018 по 25.06.2018 працювала на посаді прибиральниці Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. Була звільнена із посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв`язку із закінченням строкового трудового договору. В день звільнення бухгалтерія нарахувала їй заробітну плату в сумі 10051 грн. 83 коп. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з нею не провів. Крім того, вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого станом на 21.05.2019 становить 82922 грн. 40 к.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 10051 грн. 83 к. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58799 грн. 52 к., а всього 68851 грн. 35 к.

Не погоджуючись з рішенням суду, 24.07.2019 року, Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу Україна подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позову.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не врахування тієї обставини, що докази, надані позивачем у підтвердження позовних вимог, є неналежними та недопустимими, оскільки підписані в.о. генерального директора підприємства ОСОБА_2, що не мала таких повноважень.

Крім того, відповідач зазначає, що довідка № 056 від 25 червня 2018 року про розмір всіх сум, що належать до виплати при розрахунку, не містить відомостей, яка частина суми є невиплаченою заробітною платою і за який період, а яка частина суми є компенсацією за невикористані щорічні відпустки, не зазначено кількість днів та періоди невикористаної відпустки.

Зазначає про, неналежність доказів, поданих позивачем, що підтверджується наказом ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України від 30 травня 2019р. № 1, яким скасована довідка №054 від 25.06.2018 року про розмір всіх сум, що належать до виплати при розрахунку та довідки №053 від 25.06.2018 року про розмір заробітньої плати за останні два місяці роботи, які підписані третьою особою ОСОБА_2 в якості виконуючого обв`язки Генерального директора відповідача, якому суд взагалі ненадав оцінки.

Скаржник посилається на порушення судом ч. 6 ст. 95 ЦПК України та прийняття в якості доказу копій строкового трудового договору (контракту), додаткової угоди до контракту, укладених з ОСОБА_2 , та посадової інструкції генерального директора, за відсутності оригіналів вказаних документів.

Крім того, відповідач не погоджується із розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, вказуючи на помилковість визначення середньоденної заробітної плати, та кількості днів прострочення.

Також відповідач не погоджується із застосуванням судом ст. 117 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів скарги та, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 03.05.2018 позивач ОСОБА_1 працювала на посаді прибиральниці Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України.

Відповідно до копії наказу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України № 24 від 25.06.2018 ОСОБА_1 була звільнена із посади на підставі п.2 т.36 КЗпП України. (а.с.4).

Крім того, в даному наказі було зазначено провести повний розрахунок із ОСОБА_1 та видати трудову книжку.

25.06.2018 позивач звернулася із заявою до в.о. генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» про виплату належних їй при звільненні розрахункових сум в строки, передбачені ст.116 КЗпП України (а.с.6).

Згідно довідки Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» № 57 від 25.06.2018 загальна сума заборгованості по заробітній платі, належна ОСОБА_1 до виплати, становить 10051 грн. 83 коп. Довідка підписана т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, розмір її середньоденної заробітної плати становить 251 грн. 28 коп. (а.с.7).

Відповідно до копії наказу № 19 від 26.05.2018 заступником генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України з 26.05.2018 призначено ОСОБА_2 ( а.с. 67).

Відповідно до додаткової угоди до строкового трудового договору від 26.05.2019, ОСОБА_2 переведена на посаду заступника генерального директора ( а.с. 68).

Відповідно до копії посадової інструкції заступника генерального директора ОСОБА_2 ознайомилася з нею 20.06.2018 (а.с. 69).

Відповідно до наказу № 21 від 20.06.2018 на ОСОБА_2 як заступника генерального директора тимчасово покладено обов`язки генерального директора на період хвороби останнього ( а.с. 70).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання представника відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що представником відповідача не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, до суду першої інстанції, представником третьої особи до письмових пояснень на підтвердження підстав відмови у задоволенні позову надано наступні документи: копію Статуту ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ( а.с. 49-52); копію розпорядження № 24-к від 24.04.2014 про призначення ОСОБА_5 на посаду генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України ( а.с. 53); копію розпорядження № 25-к від 25.06.2018 про звільнення ОСОБА_5 із займаної посади ( а.с. 54-55); копію розпорядження № 27-к від 26.06.208 про призначення ОСОБА_6 в.о. генерального директора ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України (а с. 56); копію строкового договору з ОСОБА_2 від 03.05.2018 на посаді завідуючої господарством ( а.с. 57-60).

Представник відповідача і третьої особи посились на те, що дані докази видані неналежною посадовою особою ОСОБА_2 , оскільки засновником відповідача на час хвороби генерального директора ОСОБА_5 виконувачем обов`язки генерального директора підприємства з 26 червня 2018 року був призначений ОСОБА_6

Відповідачем не надано суду першої інстанції доказів у підтвердження виплати позивачу заробітної плати в день її звільнення, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що заробітна плата в розмірі , зазначеному в довідці відповідача за спірний період підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем надані неналежні документи у підтвердження його звільнення, колегія суддів вважає безпідставними, так як наказ про звільнення підписаний т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 та скріплений печаткою підприємства. (а.с. 4)

Пунктом 6.4. статуту передбачено, що генеральний директор підприємства укладає договори, контракти, угоди, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки. (а.с.51)

Розпорядженням № 24-к від 24 квітня 2014 року Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на посаду генерального директора Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України з 25 квітня 2014 року призначено ОСОБА_5 (а.с 53)

Та обставина, що розпорядженням голови громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» № 27 від 26 червня 2018 року призначений виконуючий обов`язки генерального директора відповідача ОСОБА_6 з 26 червня 2018 року на час хвороби генерального директора, не спростовує того факту, що станом на 25 червня 2018 року (дата звільнення позивача) ОСОБА_2 правомірно виконувала обов`язки тимчасово відсутнього генерального директора підприємства.

Крім того, представником відповідача не надано суду доказів, що строковий трудовий договір, який був укладений з позивачем, на день його звільнення не закінчився і були відсутні підстави для його звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що наказом ПОГ «НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України від 30 травня 2019р. № 1, яким скасована довідка №054 від 25.06.2018 року про розмір всіх сум, що належать до виплати при розрахунку та довідки №053 від 25.06.2018 року про розмір заробітньої плати за останні два місяці роботи, які підписані третьою особою ОСОБА_2 в якості виконуючого обовязки Генерального директора відповідача, колегія суддів не приймає з огляду на те, що , скасування зазначених довідок, не спростовує твердження позивача про те, що йому при звільненні не були виплачені заробітна плата і компенсація за невикористану відпустку.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або якщо він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку.

Підставами для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні є часткове задоволення вимог працівника.

Як встановлено у суді першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідач у день звільнення не виплатив позивачу у повному розмірі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, а тому повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Посилання скаржника в апеляціній скарзі на те, що суд застосовував не середньооблікову кількість робочих днів у місяці, а суму календарних днів у місяці не знайшли свого підтвердження, адже розрахунок середнього заробітку судом проведено на підставі довідки ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» № 057 від 25.06.2018 та згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, який становить 234 робочі дні ( з 26.06.2018 по 26.06.2019) та середньоденної заробітної плати позивача, що складає 251 грн. 28 коп. (251 грн. 28 к. (середньоденна заробітна плата) х 234 (робочі дні затримки) = 58799 грн. 52 к.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу Україна залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді