Ухвала

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 1527/2-5399/11

провадження № 61-952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права на спадщину.

Позовна заява мотивована тим, що його батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у 1968 році придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_3 помер, після чого відкрилася спадщина на 19/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_3 на час придбання будинку перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , то вказана частина будинку є спільною сумісною власністю його батьків. Після смерті батька він фактично прийняв спадщину, оскільки був постійно зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, тобто у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_4 Спадкоємцями за законом після її смерті є він та його рідний брат - ОСОБА_2 .

При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він дізнався, що батько склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_2 , який у 2007 році отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вказував, що ОСОБА_2 приховав від нього факт оформлення спадщини після смерті батька, оскільки у заяві про прийняття спадщини до нотаріальної контори вказав, що інших спадкоємців, а також дружини, яка пережила чоловіка, - немає.

Вказував, що частина будинку, яка належала ОСОБА_3 , перебувала у спільній сумісній власності подружжя, тому він мав право заповісти лише 1/2 частини цього майна. Крім того його мати ОСОБА_4 мала право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки була непрацездатною.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 не мав права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . 19/25 частин будинку по АДРЕСА_1 , а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом є частково недійсним.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2007 року, яке видане на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 на 19/25 частин будинку по АДРЕСА_1 та посвідчене державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори; визнати за ним право на спадкування за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , 19/100 частин будинку по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частини спадщини, яка складається з 1/6 обов`язкової частки матері, а саме: на 19/300 частин цього домоволодіння.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 27 січня 2007 року та зареєстроване у реєстрі за № 3-297, відповідно до якого до ОСОБА_2 перейшла спадщина після померлого ОСОБА_3 у виді 19/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у виді 19/60 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у виді 133/600 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у виді 133/600 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державне мито у розмірі 51,00 грн і витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року, в якій він просить роз`яснити зміст цієї постанови, оскільки йому не зрозумілі мотиви ухвалення цього судового рішення.

Надходження заяви про ухвалення додаткового рішення

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Пророка В. В. 21 червня 2019 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу призначено судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК Українисуд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення.

Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Постанова Верховного Суду, про роз`яснення якої подано заяву, не підлягає примусовому виконанню, вона не допускає кількох варіантів тлумачення, ця постанова є мотивованою, чіткою і зрозумілою,тому відсутні підстави для роз`яснення цього судового рішення.

З урахуванням вказаного, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року необхідно відмовити.

Керуючись статями 271, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович