ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 766/20475/18

провадження № 22-ц/819/1441/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 29 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська міська рада, про визнання звернення стягнення на предмет іпотеки недійсним,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на незаконність набуття відповідачем права власності на іпотечне майно, що відбулося шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просив визнати недійсним здійснене ОСОБА_2 за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Стаднік І.В. 23.01.2006 року, стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що розташована у будинку АДРЕСА_1 та припинити право приватної власності на об`єкт іпотеки; визнати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 35797467 від 21.06.2017 року та зроблений на його підставі запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21035834 від 19.06.2017 року недійсними; зобов`язати Державну службу реєстрації Херсонської міської ради Херсонської області скасувати запис про право власності на спірне майно; за ним визнати діючим право власності на зазначене майно; зобов`язати Державну службу реєстрації Херсонської міської ради Херсонської області внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо визнаного за ним права приватної власності на це майно.

Ухвалою суду від 29 липня 2019 року провадження у справі зупинено на підставі пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України ( перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку об`єднаною палатою) до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зобов`язати суд першої інстанції поновити провадження у справі, посилаючись на те, що справа, яка перебуває на розгляді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду і до закінчення перегляду якої в касаційному порядку зупинено провадження у справі за його позовом, має істотні відмінності як в предметі поданого ним позову, так і в обставинах справи.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд виходив з того, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року справу №464/8589/15-ц передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення справ, зокрема щодо правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд вважав, що у наведеній справі йдеться про перегляд судового рішення у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, якою керувався суд при ухваленні судового рішення, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору в ній є правомірність дій іпотекодержателя та відповідача як правонаступника останнього щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених ним вимог посилається на те, що належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_2 , є предметом іпотеки за договором, укладеним ним з метою забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом в іноземній валюті. Вважає, що під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» іпотекодержатель не має права одержувати задоволення за рахунок іпотечного майна, в тому числі і шляхом здійснення державної реєстрації права власності на це майно за відповідним застереженням в іпотечному договорі.

Разом з тим, необхідність передати справу №464/8589/15-ц на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виникла у Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у зв`язку з тим, що судом касаційної інстанції у різних палатах застосовується принципово різний підхід до вирішення схожих справ та це потребує усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Зокрема, ці розбіжності полягають у тому, що, наприклад, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №465/1310/17 (провадження №61-29771св18) викладено висновок про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. У цій справі суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за відповідним застереженням в іпотечному договорі фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У іншій справі за №645/5280/16-ц (провадження №61-155св17) в постанові від 13 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав висновок про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем здійснена за згодою іпотекодавця, що висловлена у договорі іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у правовідносинах, що виникли із договорів іпотеки при реалізації іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, містять принципово різний підхід до вирішення таких справ, та зважаючи, що ухвалою від 04 липня 2019 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийняв до розгляду справу №464/8589/15-ц, призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами і на час постановлення судом ухвали її не розглянув, колегія суддів дійшла висновку, що суд обґрунтовано використав надане статтею 252 ЦПК України право зупинити провадження у справі, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у цих справах є подібними.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що справа, перегляд якої у касаційному порядку спричинив зупинення провадження у справі, порушеній за його заявою, має істотні відмінності як щодо предмета позову, так і щодо його підстав та що справи не є тотожними чи аналогічними, колегія суддів не приймає до уваги, так як нормою процесуального права передбачено право суду зупинити провадження у справі у випадку перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних, а не тотожних чи аналогічних, відносинах.

Як зазначалося вище, для правильного вирішення спору, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання стягнення на предмет іпотеки недійсним, висновок об`єднаної палати Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у подібних правовідносинах має суттєве значення, зважаючи на положення частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Відсутність такого висновку при наявності розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом є перешкодою для ухвалення законного та обґрунтованого рішення судом першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та направлення справи для продовження розгляду судом першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова