Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 509/415/13-ц

провадження № 61-32333 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року у складі судді Курочки В. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року його позов до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, йому у власність були виділені, у тому числі житловий будинок та земельна ділянка площею 0,1032 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:2268, які розташовані по АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року скасовано з ухваленням нового рішення, яким зазначені вище земельна ділянка та житловий будинок були виділені у власність ОСОБА_6 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року скасовано і залишено у силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року.

ОСОБА_6 , незважаючи на вищевказані обставини, та скориставшись тим, що право власності на земельну ділянку та житловий будинок було зареєстровано за нею на підставі скасованого у подальшому рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року, усупереч його законних прав та інтересів як власника цього майна, 19 листопада 2015 року на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу відчужила житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_4

07 грудня 2015 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу продала житловий будинок і земельну ділянку ОСОБА_2

Вважав, що оскільки житловий будинок та земельна ділянка вибули з його володіння поза його волею, унаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , тому це майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: літ. «а1» (0 поверх): сходова клітина площею 12,4 кв. м; кладова площею 19,5 кв. м; більярдна площею 31,6 кв. м; гараж площею 67,6 кв. м; літ «а» веранда площею 6,7 кв. м; літ. «а2» (перший поверх): вітальня площею 30,8 кв. м; бібліотека площею 19 кв. м; сходова клітина площею 12,2 кв. м; столова площею 31,5 кв. м; коридор площею 7,2 кв. м; кухня площею 22 кв. м; санвузол площею 4,9 кв. м; літ. «а2» (другий поверх): сходова клітина площею 12,3 кв. м; житлова площею 19,1 кв. м; житлова площею 31,1 кв. м; санвузол площею 3,4 кв. м; житлова площею 16,4 кв. м; вітальня площею 26,8 кв. м; житлова площею 14,8 кв. м; санвузол площею 3,2 кв. м; літ. «а2» (третій поверх): сходова клітина площею 6,7 кв. м; мансарда площею 19,8 кв. м; мансарда площею 14,4 кв. м; мансарда площею 20,2 кв. м; мансарда площею 13,7 кв. м, земельну ділянку площею 0,1032 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:2268, які розташовані по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 знала про існування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, якою рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року скасовано та залишено у силі рішення Малиновського районного суду від 05 листопада 2013 року, яким за позивачем визнано право власності на спірне нерухоме майно. Проте ОСОБА_8 у порушення прав позивача як власника цього майна 19 листопада 2015 року відчужила його ОСОБА_4 , яка у свою чергу 07 грудня 2015 року продала це майно ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки спірні житловий будинок та земельна ділянка вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею унаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , це нерухоме майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Судом застосовано положення статті 388 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_10 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння позивача поза його волею, він не мав наміру на його відчуження, унаслідок чого це майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідачки.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачка є добросовісним набувачем спірних житлового будинку та земельної ділянки, унаслідок чого це нерухоме майно не підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння, так як порушено її право власності.

Доводи особи, яка подала заперечення

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. З володіння ОСОБА_1 спірне нерухоме майно вибуло поза волею останнього, тому вірно його витребувано із чужого незаконного володіння відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 509/415/13-ц з Овідіопольського районного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Також у пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Аналіз частини п`ятої статті 12 ЦК України свідчить про те, що добросовісність набувача презумується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Таким чином, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_8 знала про існування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, якою рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року скасовано та залишено у силі рішення Малиновського районного суду м. Одесивід 05 листопада 2013 року, яким виділено у власність й визнано право власності за ОСОБА_1 на спірні житловий будинок та земельну ділянку. Проте ОСОБА_8 у порушення прав позивача як власника цього майна 19 листопада 2015 року відчужила його ОСОБА_4 , яка у свою чергу 07 грудня 2015 року продала це майно ОСОБА_2 .

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею унаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , тому це майно підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідачки.

ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростовано факт обізнаності ОСОБА_7 щодо існування вищевказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), та спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник