КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/7181/19

провадження № 22-ц/824/12362/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у складі судді Лужецької О.Р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист №753/10795/2013, виданий 17.07.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував, у зв`язку з чим станом на 09 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 85 294 грн.

З огляду на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року у розмірі 30 199 грн.71 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 30 199 грн. 71 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 липня 2019 року відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки уважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на надану відповідачем довідку Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27 березня 2019 року, відповідно до якої розмір заборгованості по аліментах складає 33 066,07 грн.

Зазначає, що суд у порушення норм матеріального права не застосував строк позовної давності, про який було заявлено відповідачем.

Уважає, що стягнута місцевим судом сума витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. є надто завищеною, оскільки не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт та затраченому останнім часу на підготовку справи до розгляду.

Окрім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі з порушенням норм процесуального права, а саме, статті 185 ЦПК України, оскільки позивачем при поданні позовної заяви не було сплачено судовий збір.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментним зобов`язанням виникла саме з вини відповідача, при цьому розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 30 199 грн. 71 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що заявлені позивачем витрати у сумі 9 000 грн. є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також з того, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат та дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист №753/10795/2013, виданий 17 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем по виконавчому листу №753/10795/2013 від 17 липня 2013 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 16 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року складає 85 294 грн., а розмір пені за прострочення сплати аліментів - 30 199,71 грн.

Законом України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Окрім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви та наводячи свій розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, сторона позивача посилалася на розрахунок заборгованості по аліментам від 26 лютого 2019 року ВП№39140083/13, наданий головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Малівською Н.І.

Разом з тим, у матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості по аліментам від 27 березня 2019 року ВП №39140083/13, виконаний головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Малівською Н.І., який був наданий суду відповідачем.

З указаного розрахунку убачається, що державним виконавцем зроблено перерахунок заборгованості по аліментам у зв`язку з наданням боржником ОСОБА_2 довідки Державної фіскальної служби України платника єдиного податку за звітні періоди з 2013-2018 року.

Отже, після перерахунку станом на березень 2019 року розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 16 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року (досягнення позивачем повноліття) становив 33 066,07 грн.

Як зазначалося вище, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Таким чином, провівши математичний розрахунок пені за наведеною вище формулою за період з 16 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року по кожному місяцю окремо, виходячи з кількості днів у відповідному місяці, розміру нарахованих аліментів відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 27 березня 2019 року та зважаючи на те, що відповідач жодного разу не сплачував аліменти за вказаний період, колегія суддів доходить висновку, що розмір пені за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів за 2013 рік складає 1 912,45 грн, за 2014 рік - 1 406,68 грн, за 2015 рік - 1 593,19 грн, за 2016 рік - 1 668,11 грн, за 2017 рік - 2 580,90 грн, за 2018 рік - 861,30 грн, що загалом становить 10 022,63 грн.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення.

Отже, зважаючи на те, що станом на час звернення позивача до суду у ОСОБА_2 існувала заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 27 березня 2019 року ВП №39140083/13, ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 022,63 грн.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33 066,07 грн, на підтвердження чого надав копії квитанцій від 11 квітня 2019 року на загальну суму 33 067 грн.

Таким чином, станом на 11 квітня 2019 року у ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів була відсутня.

Разом з тим, сплата заборгованості відповідачем 11 квітня 2019 року, тобто після досягнення позивачем повноліття, не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку сплатити передбачену законом неустойку за прострочення сплати аліментів.

Щодо доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції строку позовної давності до вимог позивача, колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Проаналізувавши норми вищевказаних статей, колегія суддів доходить висновку, що до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих статтею 196 СК України, позовна давність не застосовується.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про помилкове неврахування судом першої інстанції заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не заслуговують на увагу суду та є безпідставними з огляду на положення статті 20 СК України.

Аргументи апелянта про порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме, статті 185 ЦПК України, оскільки позивачем при поданні позовної заяви не було сплачено судовий збір є неспроможними, скільки позивач звільнений від сплати судового збору в усіх інстанціях відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_2 , обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що стягнута місцевим судом сума витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. є надто завищеною, оскільки не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт та затраченому останнім часу на підготовку справи до розгляду. Такі доводи також є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Суд першої інстанції, дослідивши надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, виходячи з критерію співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зваживши на ціну позову та на те, що стягнення заявленого позивачем розміру витрат становить надмірний тягар для відповідача, правильно визначився з розміром витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 500 грн.

Інших доказів на підтвердження не співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката Шемчуком С.Г. суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, увалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, залишив поза увагою розрахунок заборгованості по аліментам від 27 березня 2019 року ВП №39140083/13, поданий відповідачем, не дослідив та не надав належної правової оцінки останньому, не навів мотиви відхилення такого розрахунку, внаслідок чого невірно визначився з розміром пені за прострочення сплати аліментів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн на користь держави, при цьому, за рахунок держави підлягає компенсації судовий збір у розмірі 382,43 грн, сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги.

Таким чином, суд уважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 385,97 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року у розмірі 10 022,63 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 385,97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай