Номер провадження: 22-ц/813/2235/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Черевка П.М.,

суддів: Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», страхувальника ОСОБА_3 про стягнення сум страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

15.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 07.02.2017 року він уклав договір добровільного комплексного страхування під час подорожі або перебування на території України ПУ 2 № 101 23 з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС». Після чого, він в складі групи з 32 осіб, застрахованих Страховою групою «ТАС», поїхав відпочивати на Західну Україну, Волоховецький район, с.Пилипець. 10.02.2017 року, спускаючись з пагорба на сноутубі, з ним стався нещасний випадок, який не був залежний від його волі. Він отримав вивих акроміальної частини лівої ключиці. Про нещасний випадок було повідомлено представника Страхової групи «ТАС» - ОСОБА_3 ОСОБА_2 вказував, що, отримавши травму, він звернувся за відповідною медичною допомогою до медичного закладу м.Воловець Закарпатської області, де йому була надана перша необхідна медична допомога. Після закінчення терміну відпочинку на Західній України він повернувся до м.Одеси, необхідно було виходити на роботу, й звернувся до КП «Одеський обласний клінічний медичний центр» (травматологічне відділення). Позивач вказував, що тривалий час знаходився на лікарняному і в подальшому йому знову буде необхідно медичне втручання, оскільки треба знімати металеву пластину, яку йому поставили лікарі для одужання. Він поніс матеріальні і моральні збитки. У нього на утриманні знаходиться дружина та неповнолітній син, його сімя проживає в орендованій квартирі.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів на його користь 40000 грн. - страхового відшкодування та 100000 грн. - моральної шкоди, оскільки мав місце нещасний випадок, однак листом за № Г1400/1882 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач звернувся за медичною допомогою за місцем постійного проживання, а не за місцем отримання травми.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24.07.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», страхувальника ОСОБА_3 про стягнення сум страхового відшкодування- відмовлено.

Вважаючи рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.07.2018 рокуухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, позивач ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 07.02.2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СГ «ТАС» - (приватне) укладено Договір добровільного комплексного страхування під час подорожі або перебування на території України ПУ 2 №10123. Позивач зазначив, що 10.02.2017 року він спускався з пагорба на сноутубі і з ним стався нещасний випадок, який не був залежний від волі останього. ОСОБА_2 отримав вивих акроміальної частини лівої ключиці. З виписки -епікриза з історії хвороби за №808 КП «Одеський обласний клінічний медичний центр» (травматологічне відділення) від 14.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав вивих акроміальної частини лівої ключиці. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про страхування», ст.979 ЦК України, умовами Договору комплексного страхування, що був укладений між сторонами.

Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором Страхування одна Сторона (Страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (Страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі Закон) визначено, що договором страхування визнається письмова угода між Страхувальником і Страховиком, згідно з якою Страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату Страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування Страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а Страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.21 Закону Страхувальник зобовязаний при укладанні Договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Договір страхування може укладатися тільки до початку подорожі.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обовязок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про страхування»: «Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання».

Згідно з п.4 Договору: «Групи ризику «активний відпочинок», «екстремальний відпочинок», «праця» вибрана опція «Ні».

Таким чином, за вищевказаним договором не покривається група ризику як «активний відпочинок», «екстремальний відпочинок».

Згідно з п.1.5. Договору: «Активний відпочинок - заняття будь-яким видом спорту, крім тих, що зазначені в п.1.6. Договору».

Згідно з п.1.6. Договору: «Екстремальним відпочинком - скелелазіння, альпінізм, гірський туризм, спелестологія, спелеологія, кяньонінг, автомобільний спорт, вертолітний спорт, мотоциклетний спорт, дельтапланерний спорт, літаковий спорт, парашутний спорт, планерний спорт, підводний спорт, слалом (всі види), стрибки на лижах з трампліна, гірськолижний спорт, фрістайл, дюльфер, віндсерфінг, вейкбордінг, каякінг, рафтінг, маутнтінбайкінг, джайло-туризм, кайтсерфінг».

Згідно з позовною заявою позивач зазнав ушкодження здоровя під час спуску з пагорба на сноуборді.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За змістом положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Системний аналіз наведених вимог закону дає підстави зробити висновок про те, що закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтовані, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У звязку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді А.І. Дрішлюк

ОСОБА_4