Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/7051/15-ц

провадження № 61-10815св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач: Прокуратура Тернопільської області в інтересах держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області,

відповідачі: Тернопільська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа- Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Грицак Р. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року прокуратураТернопільської області в інтересах держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - Ступківська сільська рада) звернулася до суду з указаним позовом та просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - Тернопільська РДА) від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року № 1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 листопада 2013 року № НОМЕР_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:001:0910; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та зобов`язати повернути земельну ділянку площею 0,64 га на користь держави в особі Ступківської сільської ради вартістю 57 216 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокуратура Тернопільської області посилалася на те, що вказані розпорядження є незаконними, оскільки за результатами розгляду звернення Ступківського сільського голови нею в межах кримінального провадження було встановлено факт порушення Тернопільською РДА прав Ступківської сільської ради на розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а саме розпорядження земельною ділянкою, яка знаходиться в межах села Ступки Тернопільського району Тернопільської області (далі - село Ступки) не органом місцевого самоврядування - сільською радою, а органом державної влади - Тернопільською РДА. Надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передавши у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,64 га в межах населеного пункту села Ступки на території Ступківської сільської ради Тернопільська РДА вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки правом розпорядження вказаною ділянкою наділена лише Ступківська сільська рада. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності територіальної громади села Ступки без згоди сільської ради та не з її волі, а в подальшому за договором купівлі-продажу відчужена відповідачем ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 , вважає, що вона підлягає поверненню з чужого незаконного володіння на користь Ступківської сільської ради.

Заперечуючи проти позову Тернопільська РДА посилалася на те, що спірні рішення було прийнято згідно із Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Законом України «Про землеустрій».

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 зазначив, що на час прийняття розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, не було встановлено межі адміністративного утворення села Ступки на території Ступківської сільської ради, що підтверджується пізніше прийняттям рішення 43-ї сесії 5-о скликання Тернопільської обласної ради від 14 червня 2012 року № 1375 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж адміністративного утворення села Ступки на території Ступківської сільської ради», тобто станом на 12 травня 2010 року адміністративні межі села Ступки, у спосіб, передбачений законом, встановлені не були. Вважає, що позивачем не надано належного доказу, який б підтверджував межі села Ступки. Він з метою безоплатного отримання у власність спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку звернувся із відповідною заявою до органу виконавчої влади, за його замовленням землевпорядною організацією складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджений компетентними органами влади, та який затверджений рішенням органу виконавчої влади. Докази порушень закону при отриманні ним у власність спірної земельної ділянки в матеріалах справи відсутні, як і докази порушення закону з боку Тернопільської РДА при передачі у власність йому спірної земельної ділянки. Також подав заяву в якій просив застосувати позовну давність, оскільки, на його думку, позивачем пропущений трирічний строк на оскарження розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки.

ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 листопада 2013 року № НОМЕР_1 та витребування з його володіння спірної земельної ділянки, оскільки вважає, що земельну ділянку він набув у встановленому законом порядку, а підстави припинення права власності на земельну ділянку як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку не передбачено ЗК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 03 жовтня 2018 року позов задовольнив. Визнав незаконним та скасував розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнав незаконним та скасував розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року № 1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнав недійсним свідоцтво про право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно земельну ділянку від 27 листопада 2013 року № НОМЕР_1, кадастровий номер :01:001:0910. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_2 та зобов`язав повернути земельну ділянку площею 0,64 га на користь держави в особі Ступківської сільської ради вартістю 57 216,00 грн.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що позивачем доведено факт визнання незаконним і скасування розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки, так як Ступківську сільську раду незаконно було позбавлено права розпорядження землями комунальної власності, а тому це право підлягає відновленню. Крім того, суд виходив з того, що позивачем доведено, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності територіальної громади села Ступки без згоди сільської ради та не з її волі, та за договором купівлі-продажу відчужена відповідачем ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а відтак на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підлягає поверненню на користь власника - Ступківської сільської ради шляхом її витребування від добросовісного набувача ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Тернопільський апеляційний суд постановою від 04 квітня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що правильним є висновок місцевого суду про задоволення вимог в частині визнання незаконним і скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року №1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради, про визнання недійсним свідоцтва від 27 листопада 2013 року № НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910, виданого на ім`я ОСОБА_1 та про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 та повернення земельної ділянки площею 0,64 га на користь держави в особі Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільській області, оскільки Ступківську сільську раду було незаконно позбавлено права розпорядження землями комунальної власності, а тому дане право підлягає відновленню. При цьому апеляційний суд виходив з того, що в ході розгляду цієї справи встановлено, що межі населеного пункту села Ступки були у передбаченому законом порядку затверджені 14 червня 2012 року, й починаючи з вказаної дати є підстави вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0910 знаходилася в межах населеного пункту селі Ступки, доказом чого є категоричний висновок судової земельно-технічної експертизи, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання незаконним розпорядження Тернопільською РДА земельною ділянкою шляхом передачі такої у власність ОСОБА_1 , прийнятого на пів року пізніше (02 грудня 2012 року) як такі межі були затверджені. Правильним є висновок місцевого суду й щодо наявності підстав для визнання недійсним виданого ОСОБА_1 на підставі цього розпорядження свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянки, тобто для задоволення позовної вимоги, що є похідною від вирішення вимоги про визнання розпорядження незаконним. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності Ступківської сільської ради поза межами її волі, наявні підстави для витребування майна в останнього власника ОСОБА_2 , який придбав його за договором купівлі-продажу, укладеним із ОСОБА_1 Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази про місцезнаходження спірної земельної ділянки станом на день прийняття головою Тернопільської районної РДА розпорядження від 12 травня 2010 року, а тому висновки суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для визнання вказаного розпорядження незаконним є недоведеними.

Тернопільський апеляційний суд додатковою постановою від 16 травня 2019 року ухвалив додаткове рішення в частині судових витрат. Стягнув з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 730,80 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. У задоволенні клопотання Ступківської сільської ради про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн відмовив.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П. Б. мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що позивачем не наведено у позові вагомих підстав, в розрізі судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), за яких необхідно припинити право власності відповідача ОСОБА_2 , зокрема, який суспільний інтерес, що переслідується прокурором в інтересах держави у цій справі. ОСОБА_1 з метою безоплатного отримання у власність спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку звернувся з відповідною заявою до органу виконавчої влади, за його замовленням землевпорядною організацією складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який погоджений та затверджений рішенням органу виконавчої влади. В матеріалах справи відсутні будь-які докази порушень закону з боку ОСОБА_1 при отримані ним у власність спірної земельної ділянки. Факт включення земельної ділянки в установленому законом порядку меж села Ступки у 2012 році, не може бути підставою припинення права власності за особою, яка її набула у визначеному законом порядку. Подаючи цей позов прокурор необґрунтовано вказував порушення інтересів держави, а участь прокурора у розгляді справи призвела до порушення принципу рівності, змагальності і верховенства права, оскільки участь прокурора опосередковано вплинула на судові рішення, що є неприпустимим. Крім того зазначив, що представлення інтересів позивача в суді апеляційної інстанції здійснювалося одночасно прокурором та адвокатом, що свідчить про порушення рівності учасників перед судом.

У червні 2019 року ОСОБА_2 також подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про не порушення «принципу пропорційності» втручанням держави у його право на мирне володіння майном. Втручання у його майнові права не відповідає критерію пропорційності між загальними інтересами суспільства та дотримання фундаментальних прав окремої особи. На його думку, повернення спірної земельної ділянки не призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів. Через позбавлення його права власності він втратить свою інвестиційну вигоду, що в свою чергу призведе до пред`явлення претензій до держави не тільки за відшкодування ринкової вартості земельної ділянки, але й упущеної вигоди. Крім того зазначив, що питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який був укладений між ним та ОСОБА_1 позивачем у цій справі не ставилося.

У липні 2019 року прокуратура Тернопільської області подала відзиви на касаційні скарги, в яких просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що ці рішення є законними і обґрунтованими, судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дано належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. Судами встановлено, що спірна земельна ділянка на час розпорядження нею Тернопільською РДА знаходилася в межах населеного пункту, а відтак у Тернопільської РДА відсутні були повноваження щодо розпорядження нею. При вирішенні питання про витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушено принципу пропорційності, оскільки земельна ділянка ним не використовується, жодних об`єктів нерухомості на ній не розміщено, тобто матеріальних втрат під час її використання власником не понесено. Водночас територіальна громада села Ступок через неправомірні дії Тернопільської РДА зазнає суттєвих обмежень прав законного володільця та власника землі. Вимога про витребування земельної ділянки не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного позбавлення майна.

У липні 2019 року Тернопільська РДА подала пояснення, в якому просила задовольнити касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П. Б., посилаючись на те, що її розпорядження від 10 грудня 2012 року № 1328-од не підлягає скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому вона була її розпорядником.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П. Б. та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

20 червня 2019 року справа № 607/7051/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 12 травня 2010 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 509 про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради.

На замовлення ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоземсервіс» розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.

13 березня 2011 року рішенням сесії Тернопільської районної ради № 83 погоджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки.

14 червня 2012 року рішенням 43-ої сесії 5-ого скликання Тернопільської обласної ради № 1375 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради загальною площею 724,12 га.

10 грудня 2012 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 1328-од про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради.

27 листопада 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 за ОСОБА_1 і видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1.

01 вересня 2014 року ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 відчужив ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І.,

23 жовтня 2014 року право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з висновком експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи від 13 березня 2015 року № 1332/14-22 проведеної в межах кримінального провадження № 0000658 від 11 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (незаконне надання у власність посадовими особами Тернопільської РДА земельної ділянки площею 0,64 га ОСОБА_1 ) вартість земельної ділянки площею 0,64 га в межах населеного пункту села Ступки складала 57 216 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року у справі № 607/7137/15-к про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді заступника начальника Управління Держкомзему у Тернопільському районі та виконуючи обов`язки начальника Управління, 15 серпня 2012 року на засіданні комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації землеустрою, діючи відповідно до пункту 13 Типового положення про комісію з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1420 як уповноважений на підписання та скріплення печаткою відповідних висновків представник Управління Держкомзему у Тернопільському районі та будучи відповідно до пункту 14 вказаного Положення головою даної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, підписала та завірила гербовою печаткою висновок № 597, яким вирішено погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,64 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Ступківської сільської ради (за межами населеного пункту).

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 25 жовтня 2017 року № 669/17-22, проведеної експертом Олійником В. Л. у ході розгляду цієї справи, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0910, станом на момент погодження (15 серпня 2012 року) ОСОБА_1 комісією проекту землеустрою та на день прийняття (10 грудня 2012 року) Тернопільською РДА розпорядження про його затвердження, оформлення права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, знаходилася в межах населеного пункту села Ступки. Одночасно, з причини відсутності затвердженого станом на 2010 рік проекту встановлення меж села Ступки, експертом не надано відповіді на питання, чи знаходилася вказана земельна ділянка в межах села Ступки станом на час видачі головою Тернопільської РДА розпорядження від 12 травня 2010 року № 509.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з пунктами а-в) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (частина перша статті 20 ЗК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Межа району, села, селища , міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті. Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки (стаття 173 ЗК України).

Статтею 174 ЗК України визначено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі державного кордону України, межі адміністративно-територіальних одиниць, нормативну грошову оцінку земель, розташованих у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, економічну оцінку земель, обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей. Рішення подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру, разом з електронним документом, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Проаналізувавши встановлені обставин справи та давши їм належну правову оцінку, суди попередніх інстанцій, з урахуванням зазначених вище положень законодавства, дійшли правильного висновку про те, що на час надання землі у власність ОСОБА_1 та видачі свідоцтва на право власності спірна земельна ділянка перебувала в межах населеного пункту села Ступки, а тому її надання Тернопільською РДА відбулося з порушенням вимог законодавства.

З огляду на викладене суди обґрунтовано виходили з того, що розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року № 1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради, є незаконним, а видане на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку є недійсним та підлягають скасуванню. Враховуючи, що земельна ділянка вибула з володіння держави незаконно і позивачем заявлено вимогу про її витребування в порядку статті 388 ЦК України, така вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Верховний Суд України у справі № 6-1376ц16 дійшов наступного правового висновку.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок з володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 08 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

ОСОБА_2 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Доводи касаційних скарг про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про не порушення «принципу пропорційності» втручанням держави у його право на мирне володіння майном є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення заявниками вищенаведених правових норм.

Наведене також узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження 14-71цс18).

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Аргументи касаційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що прокурор подаючи позов не навів мотивів порушення інтересів держави та не зазначив підстав подання позову прокурором обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції з посиланням на те, що відповідно до частини третьої статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, який був чинним на час звернення до суду з цим позовом, підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Прокурором в позовній заяві були наведені порушення інтересів держави в особі Ступківської сільської ради.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо законності дій ОСОБА_1 при зверненні до органу державної влади про безоплатне надання земельної ділянки і, відповідно, законності рішень Тернопільської РДА, оскільки ОСОБА_1 звернувся не до особи, уповноваженої розпоряджатися землями територіальної громади, а до іншої юридичної особи, в результаті чого було незаконно позбавлено права власності територіальну громаду села Ступки на належну їй земельну ділянку.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційних скарг не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявників з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Інші наведені у касаційних скаргах аргументи аналогічні наведеним в апеляційній скарзі та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 рокуу справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції у нескасованій (після апеляційного перегляду) частині та апеляційного суду відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди Павла Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило