Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 415/1052/16-ц

провадження № 61-24397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства на рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 листопада 2016 рокуу складі колегії суддів: Авалян Н. М., Орлова І. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства (далі - ПАТ «Луганськгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, посилаючись на те, що 17 червня 2015 року під час проведення робіт за плановим зняттям газового лічильника на повірку за адресою: АДРЕСА_1 у споживача ОСОБА_1 було виявлено не зареєстровані зміни в системі газопостачання будинку, які полягали у наявності прихованої врізки в газопровід додаткового відвідного трубопроводу для несанкціонованого відбору газу в обхід газового лічильника. Зазначений трубопровід прихований у стіні та прокладений до горища будинку. Вказаний факт прихованої врізки в газопровід в обхід газового лічильника було зафіксовано старшим слідчим Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області Сосновською О. Ю. у протоколі огляду місця події від 17 червня 2015 року. У зв`язку з виявленим порушенням Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, споживачу було припинено газопостачання, складено акт-претензію та здійснено нарахування збитків у розмірі 31 882,27 грн. Враховуючи викладене, ПАТ «Луганськгаз» просило стягнути з відповідача на свою користь вказані кошти та понесені судові витрати.

В запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що з 2006 року в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає і газом ніхто не користується, будинок виставлений на продаж. Постановою старшого слідчого Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області Сосновської О. Ю. від 24 червня 2015 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому доводи ПАТ «Луганськгаз» про крадіжку газу є необґрунтованими. Акт-претензію складено позивачем на ім`я сторонньої особи, яка не є власником будинку і будь-яких договорів щодо газопостачання не укладала. Про наявність прихованого газопроводу вона дізналася лише 17 червня 2015 року та припускає, що самовільне підключення здійснив колишній працівник ПАТ «Луганськгаз» ОСОБА_2 , який на час виявлення порушення помер. Розмір збитків позивач розрахував неправомірно, оскільки взяв за основу для розрахунку завищені показники газового лічильника, не врахував, що в будинку не підключені газові прилади і зареєстрована лише одна особа.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року у складі судді Чернобривко Л. Б. позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Луганськгаз» збитки, завдані внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, в сумі 31 882,27 грн та судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що факт самовільного підключення шляхом прихованої врізки до газопроводу в обхід лічильника мешканцями будинку АДРЕСА_1 є встановленим та підтверджується постановою старшого слідчого Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області Сосновської О. Ю. від 24 червня 2015 року. Доводи відповідача про те, що прихована врізка в газопровід в обхід газового лічильника була здійснена газозварювальником ОСОБА_2 без відома власника будинку, суд не взяв до уваги та розцінив як спосіб уникнення відповідальності, оскільки підтвердити чи спростовувати ці обставини неможливо через смерть ОСОБА_2 Розрахунок збитків проведено позивачем відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28 жовтня 2014 року № 184.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин загальні положення про договірні зобов`язання, норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також спеціальні норми законодавства, якими врегульовані правовідносини сторін з приводу надання та споживання послуги з газопостачання. Постанова про закриття кримінального провадження не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи. Досудове слідство проводилося не відносно споживача ОСОБА_3 , а відносно іншої особи - ОСОБА_4 Акт перевірки та акт-претензія також складені відносно ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 Доводи представника відповідача про те, що зварювальні роботи проводилися працівниками газової служби та після цього ніякі зміни в систему газопостачання не вносилися, не спростовані позивачем. Оскільки проведеною позивачем перевіркою було встановлено і не заперечувалося сторонами, що виявлена прихована врізана труба є глухою (завареною), тобто безоблікове споживання газу поза приладом обліку через цей відрізок труби був технічно неможливим, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладання на споживача ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування завданої позивачу шкоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У квітні 2017 року ПАТ «Луганськгаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив у повному обсязі доказів іне звернув уваги на те, що самовільне підключення прихованого газопроводу до будинку відповідача було неможливим без її відома як власника цього будинку. Посилання відповідача на те, що прихований газопровід в обхід лічильника було влаштовано газозварювальником ОСОБА_2 , є безпідставним і спрямоване на уникнення відповідальності. Крім цього, згідно з проектною документацією від 14 грудня 1992 року зварювальні роботи внутрішньобудинкового газопроводу проводилися ОСОБА_5 Апеляційний суд не взяв до уваги матеріалів досудового розслідування, показань свідків та інших доказів позивача, якими підтверджено, що ОСОБА_4 називав себе чоловіком ОСОБА_3 та господарем будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого ввів в оману працівників правоохоронних органів та позивача.

У червні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Лисичанського міського суду Луганської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 415/1052/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31 серпня 1988 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого старшим державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4710.

В 1992 році на замовлення власника ОСОБА_1 був розроблений план системи газопостачання будинку, який погоджений управлінням газового господарства, після чого будинок був газифікований, а Лисичанським міжрайонним управлінням по експлуатації газового господарства на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Після підключення будинку до системи газопостачання виникли правовідносини надання послуг з газопостачання позивачем споживачу ОСОБА_1

02 серпня 2006 року між ПАТ «Луганськгаз» (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) було укладено типовий договір про надання послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався безперервно надавати відповідачу та членам його сім`ї, іншим особам, які зареєстровані в житловому приміщені, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутового споживання з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та тиску, а ОСОБА_1 зобов`язалася своєчасно здійснювати оплату за спожитий природний або скраплений газ і користування послугами за встановленими згідно із законодавством цінами в термін і на умовах, передбачених договором. (пункт 1 Договору).

Відносини між громадянами (споживачами природного газу) та газопостачальною організацією регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та Правилами надання послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі - Правила № 2246), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги -результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до пункту 4 Правил № 2246 послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

17 червня 2015 року працівниками ПАТ «Луганськгаз» здійснювалися планові заходи зі зняття на повірку газового лічильника в будинку споживача ОСОБА_1 , під час яких була виявлена прихована врізка у стіні, виконана у вигляді глухої врізки в трубопровід з виходом на горище. Тобто було виявлено приховану врізку додаткового відвідного трубопроводу у газопровід, яка дозволяла несанкціоновано здійснювати відбір газу в обхід газового лічильника.

Вказані обставини зафіксовані в акті та акті-претензії, складених ПАТ «Луганськгаз» 17 червня 2015 року.

Крім цього, на підставі повідомлення про злочин старшим слідчим Лисичанського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області Сосновською О. Ю. проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено протокол огляду місця події від 17 червня 2015 року.

На підставі повідомлення про незаконну врізку до газопроводу було розпочато досудове розслідування з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка)). Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0001312).

За результатами розслідування старшим слідчим Сосновською О. Ю. винесено постанову від 24 червня 2015 року, якою кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано 22 січня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Пунктами 34, 35 Правил № 2246 передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання; шкоду, заподіяну власникові будинку або власникам інших квартир, їх майну, навколишньому природному середовищу; самовільне підключення до системи газопостачання; пошкодження лічильника газу, пломб, індикаторів дії впливу постійного магнітного поля на ньому, порушення цілості або пошкодження повірочного тавра, а також дії, що призводять до заниження показань лічильника; зривання пломб на газових приладах та пристроях, опломбованих газопостачальним або газорозподільним підприємством; використання газу (за відсутності лічильника) у разі, коли протягом місяця не було повідомлено газопостачальне або газорозподільне підприємство про зміни, що стосуються опалювальної площі, кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, приватному будинку та видів споживання природного газу; відмову у доступі до власних житлових і підсобних приміщень, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильники газу, представникам газопостачального (газорозподільного) підприємства для: контрольного зняття показань лічильників газу; демонтажу або монтажу лічильників газу, пов`язаного з проведенням їх планової повірки; порушення інших вимог цих Правил. Про порушення, допущені споживачем під час користування газом, відповідальні представники газорозподільного (газопостачального) підприємства складають акт-претензію у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. На підставі акта-претензії визначається розмір завданих споживачем збитків, які відшкодовуються ним відповідно до законодавства.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 184 від 28 жовтня 2014 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а також споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання (далі - Порядок № 184).

За змістом пункту 2 розділу І Порядку № 184 самовільне підключення - це виявлений факт підключення споживачем об`єкта споживача або окремих газових приладів і пристроїв до системи газопостачання з порушенням встановленої законодавством процедури.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 184 передбачено, що відшкодування збитків здійснюється за порушення споживачем Правил № 2246, зокрема самовільне підключення шляхом прихованого газопроводу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 розділу ІІ Порядку № 184 у разі виявлення у споживача порушення, зазначеного в підпункті 1 пункту 2 цього розділу (самовільного підключення шляхом прихованого газопроводу), розрахунок збитків здійснюється за нормами споживання газу з урахуванням усіх газових приладів та пристроїв споживача за період з дня набуття споживачем права власності/користування на житлові (підсобні) приміщення до дня виявлення порушення, але не більше трьох років, що передували дню виявлення порушення.

ПАТ «Луганськгаз» проведено розрахунок збитків, завданих підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил № 2246, відповідно до Порядку № 184, згідно з яким розмір збитків за самовільне підключення будинку до системи газопостачання складає 31 882,27 грн. Зазначений розрахунок здійснено за період з 15 грудня 2014 року до 16 червня 2015 року, тобто за 6 місяців до дня виявлення порушення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення збитків, суд першої інстанції правильно виходив з того, що факт самовільного підключення до системи газопостачання належного відповідачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено дослідженими судом доказами, а саме: актами, складеними ПАТ «Луганськгаз» 17 червня 2015 року та матеріалами кримінального провадження № 0001312.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом поданих до місцевого суду заперечень на позов ОСОБА_1 не заперечувала обставин, за яких у належному їй будинку було виявлено приховану врізку в газопровід в обхід газового лічильника.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції було оглянуто речові докази у кримінальному провадженні № 001312, а саме відрізок труби, і сторони підтвердили, що саме цей відрізок труби був вилучений 17 червня 2015 року слідчим під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням встановлених обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача як на власника будинку та споживача послуг з газопостачання обов`язку відшкодувати завдані збитки.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власність зобов`язує.

Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру збитків, відповідач не надала власного розрахунку. Тому її доводи про те, що позивач заявив вимоги про відшкодування збитків у більшому розмірі, ніж це передбачено Порядком № 184, є необґрунтованими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-61, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що в разі виявлення самовільного підключення до системи газопостачання, відповідно до Правил № 2246 та Порядку № 184, саме на власника будинку як споживача послуг з газопостачання покладено обов`язок з відшкодування завданих збитків.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що газифікація будинку була здійснена на підставі проектної документації, затвердженої та погодженої у встановленому законом порядку, і контролерами позивача неодноразово проводилася інвентаризація газового обладнання в будинку відповідача (05 березня 2001 року, 02 серпня 2006 року, 17 жовтня 2008 року), під час якої не було виявлено змін в системі газопостачання будинку, не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції щодо самовільного підключення будинку до системи газопостачання, яке виявлено працівниками позивача 17 червня 2015 року.

Також необґрунтованими є висновки апеляційного суду про те, що обставини завдання збитків позивачу підлягали підтвердженню спеціалістом за результатами експертного дослідження, оскільки факт прихованої врізки у газопровід було встановлено складеними ПАТ «Луганськгаз» актом та актом-претензією від 17 червня 2015 року, матеріалами кримінального провадження № 001312, і цей факт не заперечувався відповідачем.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що вбудинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає і газом ніхто не користується, однак зазначені обставини не можуть бути підставою для звільнення її як власника будинку та споживача послуг з газопостачання від відповідальності за порушення Правил № 2246.

Суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених місцевим судом, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, неправильно застосував норми матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ПАТ «Луганськгаз» сплатило 1 653,60 грн, які підлягають стягненню з відповідача на його корить.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 18 листопада 2016 року скасувати, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства 1 653 (одну тисячу шістсот п`ятдесят три) гривні 60 копійок судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов