ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №191/579/18

Номер провадження 22-ц/816/874/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року в складі судді Яковця О.Ф., ухваленого у м. Ромни Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року задоволені його позовні вимоги, як потерпілого, стягнуто з ОСОБА_2 70000 грн на відшкодування моральної шкоди та 18104 грн 76 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Боржник не виконує рішення суду належним чином протягом тривалого часу, тому є законні підстави для стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних, що із суми 18104 грн 76 коп. становить 35713 грн 95 коп. в період з 18 грудня 2010 року по 29 травня 2018 року, а також інфляційні витрати та 3% річних з суми 70000 грн, що становить 134847 грн 37 коп.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження точної дати проведення окремих проплат на погашення боргу.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення, та постановити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що подані ним докази належним чином підтверджують дати погашення заборгованості відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але просив розглянути справу без його участі.

Відповідач належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання про розгляд справи згідно з вимогами ст. 130 ЦПК України, в судове засідання також не з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2010 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглянуто справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, вирішено задовольнити вимоги потерпілого ОСОБА_1 за завдані йому матеріальні збитки та моральну шкоду, та стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди 18104,76 грн, та суму моральної шкоди 70000 грн.

08 лютого 2011 року на підставі рішення суду були видані виконавчі листи (а.с. 16, 17).

08 червня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 26965969 та ВП № 26966147 за виконавчими листами Синельніківського міськрайонного суду № 1-352, виданими 08 лютого 2011 року, про стягнення відповідно: матеріальної шкоди в сумі 18104,76 грн, моральної шкоди в сумі 70000 грн, ОСОБА_2 встановлено строк для добровільного виконання рішення суду за кожним виконавчим листом до 15 червня 2011 року (а.с. 18).

Під час примусового виконання судового рішення відповідачем здійснено погашення заборгованості з відшкодування майнової шкоди у розмірі 1750 грн (а.с. 22).

Згідно з постановами державного виконавця від 12 грудня 2011 року виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 21-22).

За вказаними виконавчими листами державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції в 2012 р. відкривалися виконавчі провадження ВП № 30991539 та № 30991745, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження від 01 лютого 2012 року (а.с. 23)

Державним виконавцем 29 серпня 2013 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень. У виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 1-352 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 70000 грн борг частково сплачений в сумі 1672,00 грн залишок боргу складає 68328,00 грн. У виконавчому провадженні по стягнення матеріальної шкоди в сумі 18104,76 борг частково сплачений в сумі 3822,00 грн, залишок боргу 14282,76 грн. 27 березня 2014 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу (а.с. 29).

12 червня 2017 року на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року ОСОБА_1 були видані дублікати виконавчих листів 1-352/2010 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 18104,76 та матеріальної шкоди в розмірі 70000 грн (а.с. 3,4, 28).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для пред'явлення до виконання дублікатів виконавчих листів (а.с. 28)

02 серпня 2017 року державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54423495 та ВП № 54423015 за виконавчими листами Синельніківського міськрайонного суду № 1-352/10, виданими 12 червня 2017 року (а.с. 25, 26).

29 січня 2018 року на соціальну картку позивача надійшли кошти в сумі 587,94 грн, призначенням яких є заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для зарахування на рахунок згідно виконавчого листа 1-352/2010 (а.с. 38)

23 квітня 2018 року державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54423015, в якій зазначено, що за виконавчим листом № 1-352/10 виданим 12 червня 2017 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення залишку моральної шкоди в сумі 68328 грн ОСОБА_2 борг сплатив згідно пл. дор. № 1818 від 19 квітня 2018 (а.с. 86-87)

29 травня 2018 року державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54423495, в якій зазначено, що за виконавчим листом № 1-352/10 виданим 12 червня 2017 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення залишку матеріальної шкоди 14282,76 грн борг стягнутий згідно пл. дор. № 400 від 26 січня 2018 року - № 2346 від 21 травня 2018 (а.с. 89-90).

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що відшкодування ОСОБА_2 моральної та майнової шкоди на користь ОСОБА_1 за рішенням суду, яке набуло чинності 18 грудня 2010 року здійснено зі значним простроченням - 19 квітня 2018 року та 22 травня 2018 року відповідно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми заборгованості, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження точних дат сплати окремих сум заборгованості.

Проте з даним висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Згідно із частиною першою статті 509ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, серед інших, і завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України).

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що стаття 625ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, відтак, її приписи поширюються як на договірні зобов'язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання.

Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов'язань.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням зазначеного та з метою забезпечення права громадян на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає за можливе взяти до уваги надані позивачем докази зарахування коштів на його банківський рахунок та банківський рахунок його матері, здійснені на погашення ОСОБА_2 заборгованості з відшкодування моральної та майнової шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, як потерпілого, стягнуто з ОСОБА_2 70000 грн на відшкодування моральної шкоди та 18104 грн 76 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Судом видані два виконавчих листа для примусового стягнення заборгованості.

На виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000 грн у період з 29 серпня 2013 року по 27 березня 2014 року було сплачено 1672 грн (а.с. 29), повне погашення здійснене 19 квітня 2018 року перерахуванням 68328 грн (а.с. 86-87, 134).

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18104,76 грн були проведені наступні зарахування на банківський рахунок матері позивача - ОСОБА_3:

01 березня 2011 року - 450 грн,

29 квітня 2011 року - 400 грн,

27 травня 2011 року - 300 грн,

30 червня 2011 року - 200 грн,

03 серпня 2011 року - 200 грн,

05 вересня 2011 року - 200 грн (а.с. 141).

За період з 01 лютого 2012 року по 27 березня 2014 року в ході примусового стягнення з відповідача заборгованості ОСОБА_2 виплатив 2150 грн (а.с. 23, 136).

Наступні сплати на погашення заборгованості були здійснені відповідачем у 2018 році:

29 січня 2018 року - 587,94 грн (а.с. 38),

19 квітня 2018 року - 6955,23 грн,

24 квітня 2018 року - 4543,54 грн,

22 травня 2018 року - 2124,63 грн (а.с. 134). - заборгованість погашена.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати за весь час прострочення сплати заборгованості та три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, при цьому надав розрахунок на підтвердження своїх позовних вимог, у якому не врахував проплат здійснених відповідачем протягом усього періоду погашення боргу.

Так заборгованість з відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000 грн була погашена відповідачем за дві виплати: 29 серпня 2013 року сплачено 1672 грн, 19 квітня 2018 року - 68328 грн.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 18104,76 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 70000 грн набрало законної сили 18 грудня 2010 року (а.с. 3, 4).

08 червня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Роменського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за вказаним рішенням суду.

ОСОБА_2 наданий строк до 15 червня 2011 року для добровільного виконання рішення (а.с. 18).

Боржник у визначений державним виконавцем строк рішення суду не виконав, а отже допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, підстави для нарахування 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України виникають з 16 червня 2011 року.

За період з 16 червня 2011 року по 28 серпня 2013 року три відсотки річних з простроченої заборгованості обраховані апеляційним судом наступним чином:

70000 х 3% : 365 х 805 днів = 4628, 75 грн

За період з 29 серпня 2013 року по 19 квітня 2018 року з урахуванням сплаченої суми 1672 грн, відповідно:

68328 х 3% : 365 х 1693 дні = 9507,89 грн,

що в сумі становить 4628, 75 грн + 9507,89 грн = 14136,64 грн.

Інфляційні втрати із суми заборгованості, сплаченої відповідачем на відшкодування моральної шкоди, визначені шляхом множення величини приросту індексу споживчих цін, визначеного у відповідний період, на розмір простроченої заборгованості.

При цьому відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, в редакції чинній на період утворення заборгованості, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

За період з червня 2011 року по серпень 2013 року індекс споживчих цін становить 98,3 %, що менше 101%, тому підстави для нарахування індексації за цей період відсутні.

За період з вересня 2013 року по квітень 2018 року індекс споживчих цін, визначений за наростаючим підсумком у відповідний період, становить 237,25 %, у такому випадку величина приросту індексу споживчих цін - 137,25 % (237,25 - 100)

Розмір інфляційних втрат позивача за час прострочення сплати заборгованості з відшкодування моральної шкоди становить 93780 грн 18 коп (68328 х 137,25 % ).

В частині визначення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості з відшкодування майнової шкоди у розмірі 18104,76 грн, розрахунок проведений за тією ж формулою з урахуванням періодичних проплат.

Станом на 16 червня 2011 року залишок заборгованості становить 16954,76 грн, за період з 16 червня 2011 року по 29 червня 2011 року:

16954,76 х 3% : 365 х 14 днв = 19,51 грн,

30 червня 2011 року погашено 200 грн, залишок - 16754,76 грн, за період з 30 червня 2011 року по 02 серпня 2011 року:

16754,76 х 3% : 365 х 34 дні = 46,82 грн,

03 серпня 2011 року погашено 200 грн, залишок 16554,76 грн, за період з 03 серпня 2011 року по 04 вересня 2011 року:

16554,76 х 3% : 365 х 33 дні = 44,90 грн,

05 вересня 2011 року погашено 200 грн, залишок - 16354,76 грн, за період з 05 вересня 2011 року по 31 січня 2012 року :

16354,76 х 3% : 365 х 153 дні = 205,67 грн,

01 лютого 2012 року погашено 2150 грн, залишок - 14204,76 грн, за період з 01 лютого 2012 року по 28 січня 2018 року:

14204,76 х 3% : 365 х 2188 днів = 2554,52 грн,

29 січня 2018 року погашено 587,93 грн, залишок - 13616,82 грн, за період з 29 січня 2018 року по 18 квітня 2018 року:

13616,82 х 3% : 365 х 80 днів = 89,54 грн,

19 квітня 2018 року погашено 6955, 23 грн, залишок - 6661,59 грн, за період з 19 квітня 2018 року по 23 квітня 2018 року:

6955, 23 х 3% : 365 х 5 днів = 2,86 грн,

24 квітня 2018 року погашено 4543,54 грн, залишок - 2118,05 грн, за період з 24 квітня 2018 року до 22 травня 2018 року (день повного погашення заборгованості):

2118,05 х 3% : 365 х 28 днів = 4,87 грн.

Загальний розмір заборгованості по відсоткам становить 19,51 + 46,82 + 44,90 + 205,67 + 2554,52 + 89,54 + 2,86 + 4,87 = 2968,69 грн.

Інфляційні втрати із суми заборгованості, сплаченої відповідачем на відшкодування майнової шкоди, визначені шляхом множення величини приросту індексу споживчих цін на розмір простроченої заборгованості у відповідний період.

Індекс споживчих цін за період з 16 червня 2011 року по 31 грудня 2011 року становить 99,09%, за 2012 рік - 99,8 %, за 2013 рік - 100,5 %.

У 2014 році індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, а тому індексації підлягає залишок заборгованості, який у період з 01 лютого 2012 року по 28 січня 2018 року становив 14204,76 х 130,74% = 18571,30 грн.

У період з 29 січня 2018 року по 22 травня 2018 року індекс споживчих цін порогу у 103% не перевищував, а тому підстави для індексації заборгованості за цей період відсутні.

Загальний розмір інфляційних втрат позивача за весь час прострочення сплати заборгованості з відшкодування майнової шкоди становить 18571,30 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 112351,48 грн (93780,18 грн + 18571,30 грн) та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання, що становить 17105,33 грн (14136,64 грн + 2968,69 грн).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд покладає судові витрати, які підлягали сплаті в місцевому суді та суді апеляційної інстанції, на відповідача пропорційно до задоволених вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви до суду першої інстанції підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1294,56 грн (112351,48 грн + 17105,33 грн) х1%). За подання до суду апеляційної скарги ставка судового збору - 150% ставки, що підлягала сплаті при подання позовної заяви, і становить 1941,84 грн (1294,56 грн х 150%).

Враховуючи, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - справа є малозначною, як встановлено п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПк України, а тому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 112351,48 грн та три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання, що у грошовому вираженні становить 17105,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції - 1294,56 грн та за апеляційний перегляд - 1941,84 грн, що в сумі становить 3236,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 12 лютого 2019 року

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко