Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 263/16129/16-ц

провадження № 61-29516св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Маріупольська міська рада Донецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2017 року у складі головуючого-судді Кияна Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у складі суддів: Попової С. А., Зайцевої С. А., Кочегарової Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 21 грудня 2010 року № 6/2-139 ОСОБА_1 за договором оренди від 04 травня 2011 року передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 0, 3253 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Умовами вказаного договору оренди земельної ділянки була встановлена орендна плата у грошовій формі в розмірі 4% від грошової оцінки землі за рік, а згідно додаткової угоди від 16 червня 2011 року до цього договору, орендна плата зменшена до 3 % від грошової оцінки землі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за договором оренди земельної ділянки, а саме своєчасно та в повному розмірі не сплачує орендну плату у визначених договором розмірі та строки, станом на 08 вересня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 82 224,71 грн, яку Маріупольська міська рада Донецької області просила стягнути на свою користь разом із передбаченою умовами договору пенею за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 3 182,09 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради Донецької області заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою за період з травня 2016 року до липня 2016 року в розмірі 82 224,71 грн та 3 182,09 грн пені. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди земельної ділянки щодо своєчасної й повної сплати орендної плати виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь власника земельної ділянки з урахуванням розміру пені, визначеного умовами договору оренди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про неналежне виконання орендарем умов договору оренди, що призвело до виникнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради Донецької області.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої і апеляційної інстанції при вирішенні спору не враховано, що в силу вимог статей 285-288 ПК України строки сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності встановлюються саме положеннями ПК України, а не договором оренди та залежить від вручення податкового повідомлення, яке позивач не получала, й відповідно не пропустила строк сплати орендної плати.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 263/16129/16-ц за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 04 травня 2011 року між Маріупольською міською радою Донецької області та ОСОБА_1 на підставі рішення міської ради від 21 грудня 2010 року № 6/2-139 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3253 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , строком на 10 років. Договір зареєстровано 23 травня 2011 року у книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі за № 00064.

Відповідно до пункту 4.3 вказаного договору орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі 4% від грошової оцінки земельної ділянки за рік.

16 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, згідно якої розмір орендної плати зменшено до 3 % від грошової оцінки земельної ділянки за рік.

Пунктами 4.4., 4.5 договору оренди від 04 травня 2011 року орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки землі.

У пункті 4.11 договору оренди земельної ділянки сторони передбачили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення, доки суму простроченої орендної плати не буде повністю сплачено, але не більш ніж 120 % річної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення боргу або на день його погашення.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 з орендної плати за землю внаслідок її несвоєчасної сплати з лютого 2014 року, у томі числі за травень-липень 2016 року, станом на 08 вересня 2016 року складає 82 224,71 грн та 3 182,09 грн нарахованої відповідно до умов договору оренди пені, строк нарахування якої не перевищує визначеного статтею 258 ЦК України однорічного терміну для розрахунку цього виду неустойки.

Маріупольська міська рада Донецької області пред`явила даний позов з підстав невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди, у якому позивач виступає як власник земельної ділянки і сторона договору, а не як суб`єкт владних повноважень. Вимоги позивача ґрунтуються на положеннях статті 24 Закону України «Про оренду землі».

Доказів на підтвердження статусу відповідача, як суб`єкта господарювання, зареєстрованого у встановленому законом порядку при укладанні договору, судом не здобуто й матеріали даної справи не містять.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі»відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі»оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі»орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Пунктами 288.5.1, 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Згідно частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного та установивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за договором оренди земельної ділянки щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, унаслідок чого виникла заборгованість, суди першої та апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради Донецької області заборгованості з орендної плати та пені, передбаченої як статтею 549 ЦК України та умовами договору, у розмірі, згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не спростовано.

При цьому, апеляційним судом вірно зазначено, що той факт, що адміністрування орендної плати за земельні ділянки, які знаходяться у комунальній власності, покладено на податкові органі не позбавляє Маріупольську міську раду Донецької області права, як власника земельної ділянки та сторони договору, самостійно захищати свої порушені права. Позивачем, як розпорядником коштів місцевого бюджету та власником земельної ділянки, використано саме форму платежу у вигляді орендної плати, що ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору оренди землі і не суперечить вимогам чинного законодавства.

За вказаних обставин, суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко