ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3407/18

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1197/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

сторони справи:

позивач ПАТ «СК «АХА Страхування»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "СК "АХА Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, а саме завданих збитків у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 17799,07 грн.

Позов мотивовано тим, що 13.05.2015 між позивачем (страховик) і ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «Все включено» № НОМЕР_1 а5ф, за яким страховик застрахував майнові інтереси останньої, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 .

07.10.2015 в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 й автомобіля марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2015 ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто винним у настанні ДТП.

Керуючись умовами укладеного договору добровільного майнового страхування, позивач сплатив на користь потерпілої ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» суму страхового відшкодування у розмірі 17799,07 грн та отримав право вимоги на зазначену суму.

Позивач зазначав, що до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2019 року позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» завдані збитки в розмірі 17799 грн та 1762 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, залучити в якості відповідачів Моторне (транспортне) страхове бюро України, ПрАТ «СК «Нова». Відповідач, з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, наполягає на тому, що покладання на нього обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки ним відповідно до вимог закону було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому ОСОБА_1 вважає, що він не є належним відповідачем у справі, і суд повинен відмовити у позові до нього.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право регресної вимоги до ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про страхування», ст. 993, 1188,1191 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеним висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується жодною із сторін, що на виконання договору добровільного майнового страхування, укладеного 13.05.2015 між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», позивач сплатив 17799,07 грн.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, вважав, що відповідальною особою за відшкодування збитків, завданих позивачу, є відповідач, вина якого у настанні ДТП встановлена. Мотивуючи зазначений висновок, суд першої інстанції послався на як статті, 993, 1191 ЦК України, так і статтю 27 Закону України «Про страхування».

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не визначився з характером спірних правовідносин і одночасно застосував норми матеріального закону які регулюють як відносини суброгації так і регресу, хоча їх одночасне застосування виключається.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Випадки регресу визначені ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відносини суброгації регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Так, згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів бере до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У цій постанові викладено правовий висновок про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Крім того, в зазначеній постанові Великою Палатою Верховного Суду викладено висновки про правильне застосування зазначених вище норм права, а саме зазначено наступне :

"У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність".

Колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися зазначеного правового висновку з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України.

По справі встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 станом на момент скоєння ДТП 07.10.2015 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», страховий поліс НОМЕР_4 , про що також був зроблений відповідний запис у довідці №76266648 про дорожньо-транспортну пригоду від 12.03.2016 (фотокопія на а.с.14-15).

Матеріали справи не містять доказів звернення ПрАТ «СК «АХА Страхування» до страховика, у якого завдавач шкоди ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В своєму позові позивач зазначав, що направляв претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу лише ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи відповідач неодноразово наголошував на тому, що він є неналежним відповідачем у справі, обґрунтовуючи це відповідними правовими висновками ВС та наявним в нього страховим полісом, що був дійсний на час ДТП. На порушення ст. 265 ч.4 ЦПК України суд першої інстанції в своєму рішенні не навів мотивів відхилення доказів, що надані відповідачем. В рішенні взагалі відсутня вмотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 на необхідність залучення до справи в якості відповідача ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» не заслуговує на увагу, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38-39), від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Зважаючи на зазначене, клопотання ОСОБА_1 про залучення до справі належного відповідача, викладене ним в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягає.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковим. В задоволенні позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_1 належить відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути 2643 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 липня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "СК "АХА Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СК "АХА Страхування" (04070, м.Київ, вул.Іллінська, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 2643 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

В.М.Вінгаль

Л.В.Кузюра

Повний текст постанови складений 26.09.2019.