Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2018 року, ухваленого у складі судді Литвиненко Н.В., повний текст рішення складено 10 грудня 2018 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод»,

про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Харцизький трубний завод», з яким перебував у трудових відносинах з грудня 1986 року по 16.03.2017р. При звільненні його 16 березня 2017 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 п. 1 КЗпП України роботодавець з ним не розрахувався. Заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017р. по день звільнення 16.03.2017р. становить 25968грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також компенсувати понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Харцизький трубний завод» про стягнення заробітної плати відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають істотне значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що право на оплату працю є конституційним та його захист гарантується статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 116 КЗпП України.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги представника відповідповідача ПрАТ «Харцизький трубний завод» - ОСОБА_5, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату, час і місце судового засідання позивача ОСОБА_2 і його представника - ОСОБА_3 (а.с. 118, 120, 121, 122, 124), дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 31.12.1986р. ОСОБА_2 прийнятий до Харцизького державного трубного заводу на посаду начальника вантажної служби залізничного цеху. Позивач 16.03.2017р. звільнений за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6).

За представленою позивачем копією розрахункової відомості та копією довідки від 10.03.2017р. № 23-336 про заробітну плату та інші доходи позивачу нараховано до виплати за березень 2017 року 25968грн. (а.с. 7, 8).

15.03.2017р. на виробництві ПрАТ «Харцизький трубний завод», що знаходилося в м. Харцизьк, трапилося захоплення незаконними збройними формуваннями виробничих потужностей, майна і документації підприємства, про що 22.03.2017 року до ЄРДР за № 0000782 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України (а.с. 67).

Сертифікатом про настання обставин непереборної сили від 01.09.2014р. і Науково-консультативним висновком від 23.06.2017р., виданими Торгово-промисловою палатою України, засвідчено настання для ПАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили з 01.08.2014р. при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів (а.с. 30-44).

Згідно наказу ПрАТ «Харцизький трубний завод» від 23.03.2017р. № ОД43, виведено з експлуатації та визнано такими, що не є дійсними усі печатки і штампи товариства, окрім печатки Наглядової ради ПрАТ «Харцизький трубний завод» (а.с. 49).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що при звільненні позивача з ним не було проведено повний розрахунок, неможливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності та розміру заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем, а тому така вимога є недоведеною.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сумм (ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, а також в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 оку у справі № 408/5985/17-ц, від 16.01.2019р. у справі № 335/9304/-17, від 11.10.2018р. у справі № 408/2391/17-ц, від 03.10.2018р. у справі № 408/2305/17-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Харцизьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Факт захоплення підприємства відповідача незаконними збройними формуваннями так званої «ДНР» не заперечується сторонами та підтверджується інформацією ЄРДР, до якого внесено відомості за № 0000782 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України за фактом самовільного зайняття 15.03.2017р. виробничих потужностей ПрАТ «Харцизький трубний завод».

Сертифікатом від 01 вересня 2014 року № 2721/05-04 Торгово-промислової палати України засвідчено настання ПрАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 01 серпня 2014 року, що досі тривають.

Науково-консультативним висновком від 23.06.2017р. Торгово-промислової палати України підтверджено унеможливлення виконання зобов'язань ПрАТ «Харцизький трубний завод» перед звільненими 16.03.2017р. працівниками зобов'язань, передбачених ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажрних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Донецької області, у тому числі: місто Харцизьк Донецької області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності (а.с. 31-44).

Так, зібраними доказами в сукупності засвідчено, що через фактичне захоплення з 15 березня 2017 року ПрАТ «Харцизький трубний завод» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідачем втрачено контроль і доступ до трудових книжок працівників; оригіналів наказів, особових справи працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленими програмами забезпеченя трудових відносин з працівниками, що унеможливило реалізацію п. 4 наказу ПрАТ «ХТЗ» № 6585 від 16.03.2017р. (а.с. 32) щодо здійснення повного розрахунку із звільнюваними працівниками, до числа яких відноситься ОСОБА_2, і виконання в цілому зобов'язання перед цими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Отже, вини товариства у порушенні трудових прав позивача на оплату праці у досліджуваний спірний період немає.

Переведення офісу підприємства 31.05.2016р. на контрольовану територію до міста Маріуполя, на що посилається позивач в апеляційній скарзі, само по собі не підтверджує зберігання носіїв інформації і наявності у роботодавця первинної документації, на підставі якої має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, що підлягають до виплати на користь звільненого позивача.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПрАТ «Харцизький трубний завод» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідач вказує на неможливість здобуття документів про заборгованість і її виплату працівникам через захоплення підприємства, де акумульована вся документації щодо роботи позивача, як то підтверджено Сертифікатом і Науково-консультативним висновком Торгово-промислової палати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 до позовної заяви долучено копії трудової книжки з відомостями про його звільнення 16.03.2017р., а також копія довідки про заробітну плату та інші доходи, складену 10.03.2017р., копія табелю обліку робочого часу, розрахункового документу (а.с. 7-8).

Представлені докази, як такі, що не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, були відвернуті судом першої інстанції, з чим колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оригінали поданих документів із засвідченням чинними легітимними печатками і штампами, впровадженими після 25.03.2017р. (піля повідомлення правоохоронних органів і розміщення оголошення про втрату контролю над печаткою підприємства) позивачем та/або його представником до суду першої, апеляційної інстанцій надано не було, а відповідачем чинність цих документів не підтверджена.

Факт виконання певної роботи впродовж спірного періоду 01.03.2017р. -16.03.2017р. не підтверджений будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч. 6 ст. 95 ЦПК України, а представлена копія (фотокопія або ксерокопія) довідки про заборговану заробітну плату, що не супроводжувалась наданням суду її оригіналу, до того ж датована 10.03.2017р., тобто датою за 6 днів раніше, аніж фактично трапилося звільнення позивача 16.03.2017р., не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності, допустимості і достовірності доказів. Тому даний документ, рівно як і не засвідчені копії табелю обліку робочого часу, розрахункового документу, наказу про простой, цілком обгрунтовано не були взяті судом до уваги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 12, 81, 89, 263-264 ЦПК України, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем ПрАТ «Харцизький трубний завод» та його працівниками, зокрема ОСОБА_2, з 15 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких підприємство-відповідач об'єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов'язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників На підставі цього суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати за період з 01.03.2017р. по 16.03.2017р. в розмірі 25968грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. За таких обставин, не підлягають задоволенню і супутні вимоги про компенсацію позивачеві відповідачем понесених витрат з оплати правничої допомоги в сумі 3000грн.

Доводи апеляційної скарги, що зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і позивачем та його представником не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко