КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6701/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сербіна Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/3294/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Чобіток А.О., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними пунктів кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними пунктів кредитного договору. Зазначає, що 26 вересня 2006 року між ним та АТ «Родовід Банк» був укладений кредитний договір № 46/АК-00137.08.2 Відповідно до умов договору банк надав йому споживчий кредит у розмірі 16144,33 доларів США строком по 26 вересня 2015 року зі сплатою 7,7% річних за користування кредитом. Вважає, що окремі положення договору суперечать вимогам Закону. Пунктом 3.6 договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник має сплачувати банку за кожен день прострочення пеню в розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Вказані умови є несправедливими та не відповідають вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки визначений розмір пені становить непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Пунктом 1.5.1. кредитного договору передбачено щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту. Проте, в договорі не вказано за які саме послуги вона сплачується. Також, не відповідають вимогам положення п. 3.12 договору, згідно з яким визначено обмеження щодо нього на укладення договорів щодо отримання інших позик або кредитів без попередньої письмової згоди банку. Пунктом 7.6. договору визначено, що він діє до повного виконання зобов'язань, проте, посилання в даному пункті на його дію до повного виконання зобов'язань не відповідає змісту поняття строку, який має бути виражений роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив визнати недійсними вказані положення кредитного договору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову у зв'язку із запливом позовної давності, оскільки позов був поданий до закінчення строку дії кредитного договору. На вимоги про визнання недійсним договору, строк дії якого ще не закінчився, позовна давність не поширюється, оскільки ці відносини мають триваючий характер.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Родовід Банк»просив подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість слухання справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «Родовід Банк» був укладений кредитний договір № 46/АК-00137.08.2, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16144,33 доларів США строком повернення до 26.09.2015 року зі сплатою 7,7% річних за користування кредитом (а.с. 7-10).

Пунктом 1.5.1 кредитного договору передбачено, що щомісячна оплата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту.

Згідно з п. 3.6 договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник має сплачувати Банку за кожен день прострочення пеню в розмірі 1.6 (одна ціла шість десятих) процентів від суми простроченої заборгованості.

Пунктом 3.12 кредитного договору передбачено, що без попередньої письмової згоди банку позичальник не має права укладати угоди (правочини) щодо одержання позичальником нових позик і кредитів.

Відповідно до п. 7.6. кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв'язку із спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якии передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є такими, що суперечать вимогам Закону.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено за що саме встановлено оплату за обслуговування кредиту.

Відтак, вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним п. 1.5.1 кредитного договору, яким установлено щомісячну оплату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту є обґрунтованими.

Також, є обґрунтованими вимоги про визнання недійсними п. 3.12 кредитного договору, яким передбачено, що без попередньої письмової згоди банку позичальник не має права укладати угоди (правочини) щодо одержання позичальником нових позик і кредитів, оскільки вказані умови договору є обмеженням позивача у здійсненні своїх прав. Визначення відповідних умов не відповідає змісту ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1054 ЦК України.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги про визнання недійсними положень п. п. 3.6, 7.6. кредитного договору.

Позивач посилався на те, що положення п. 3.6 договорує несправедливими відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким визначено, що є несправедливими умови договору, зокрема, щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. З розрахунку 365 днів у році та розміру установленої пені (1,6% за день) за рік прострочення виконання зобов'язань може бути нараховано 584% пені від суми боргу.

Разом з тим, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Отже, встановлення розміру пені є умовами, що визначаються у договорі на розсуд сторін.

Законом України «Про захист прав споживачів» не встановлює розміру неустойки за порушення зобов'язань за договором споживчого кредиту.

Пеня є видом забезпечення виконання стороною зобов'язань за договором . Вона нараховується за кожен день прострочки виконання зобов'язань, відповідно, її розмір залежить від періоду, за який вона може бути нарахована. Тому, установлення в договорі пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1,6% в день не суперечить вимогам Закону.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить посилань на те, що оцінка пропорційності компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором здійснюється із сум, які можуть бути нараховані за рік.

Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, не суперечать вимогам Закону положення п. 7.6. кредитного договору, яким обумовлено дію договору до повного погашення позичальником заборгованості.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю в тир роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції виходив з того, що право на подання позову про визнання положень кредитного договору недійсними виникло у ОСОБА_2 з дня укладення договору.

Разом з тим, відносини, що склалися між сторонами мають триваючий характер.

Позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки на вимоги про визнання недійсними договору, строк дії якого ще не закінчився, позовна давність, встановлена ст. 256 ЦК України не поширюється.

Відтак, суд безпідставно відмовив у позові ОСОБА_2 за спливом позовної давності.

Таки чином, рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними пунктів кредитного договорузадовольнити частково.

Визнати недійсними п. п. 1.5.1, 3.12 кредитного договору № 46/АК-00137.08.2 від 26 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонернимтовариством«Родовід Банк».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2відмовити.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1,

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Чобіток А.О.

Українець Л.Д.