Справа № 485/987/18
Провадження № 2/485/180/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є., Семенака А.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника ООП Снігурівської РДА ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У червні 2018 року орган опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав стосовно доньки.

Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами.

ОСОБА_2 є одинокою матір"ю по відношенню неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28.12.2016 року у відповідачки було відібрано доньку без позбавлення батьківських прав.

На даний час ОСОБА_4 навчається в 8 класі Шевченківської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ст. Вітовського району Миколаївської області, в якому після відібрання дитини відповідачка відвідала доньку лише одного разу 01.09.2017 року.

З 07.12.2016 року сім"ю ОСОБА_2 було взято під соціальний супровід РЦСССДМ з метою покращення житлово-побутових умов, допомоги в працевлаштуванні, сприянні в поверненні дитини в родину та недопущенні соціального сирітства. Але на даний час умови для повернення дитини не створені, поради та зауваження фахівця із соціальної роботи мати не виконує.

Відповідачка є недбалою господинею, проживає у аварійному будинку з антисанітарними умовами, постійного місця роботи не має, зазвичай працює на сезонних польових роботах, з грудня 2017 року перебуває на обліку у Снігурівському РЦС, періодично вживає спиртні напої.

Дитиною більше опікується її старша сестра ОСОБА_5, забезпечує її речами першої необхідності, забирає на канікули.

Позивач просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, мотивом до застосування такого заходу до відповідачки як позбавлення батьківських прав назвав не створення нею умов для проживання дитини та байдужість матері.

Відповідач позов не визнала, вказала про те, що на даний час змінила свою поведінку, спиртні напої не вживає та бажає займатися вихованням своєї доньки, джерелом доходів є тимчасові сезонні підробітки та виплати по безробіттю, з метою покращення житлових умов прибала будинок під виплату коштів частинами. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації враховуючи інтереси дітей, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідачка є одинокою матір"ю по відношенню неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтвердується свідоцтвом про її народження (а.с.6). Вказане також підтверджується копією актового запису про народження та повним витягом з ДРАЦСГ про народження (а.с.43-45).

Зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 є м.Снігурівка Миколаївської області, вул.Лесі Українки, 34/1.

За рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року, у ОСОБА_2 відібрано без позбавлення батьківських прав дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнуто аліменти на її утримання (а.с.8-9).

Як вбачається з листа в.о.начальника служби у справах дітей Снігурівської РДА Миколаївської області ОСОБА_6, неповнолітня ОСОБА_4 з 21.02.2015 року перебуває в Шевченківській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів Вітовськго району Миколаївської обласної ради. Протягом 2017-2018 років мати дитини не зверталась до служби за консультацією щодо можливості повернення дитини, не брала участь її вихованні та утриманні, долею дитини не цікавилась (а.с.10).

Згідно акту Шевченківського ЗОШ-інтернат про невідвідування дитини №246 від 15.03.2018 року мати станом на березень 2018 року відвідала доньку один раз 1 вересня 2017 року (а.с.12). ОСОБА_4 06.02.2017 року набула статус дитини, позбавленої батьківського піклування (розпорядження Снігурівської райдержадміністрації №74-р від 06.02.2017 року). Катерина підтримує тісні родинні зв"язки з сестрою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

При проведенні 24 травня 2018 року обстеження матеріально-побутових умов життя сім"ї ОСОБА_2 за адресою м.Снігурівка Миколаївської області, вул.Лесі Українки, 34, обстежити умови проживання неможливо, з будинку ніхто не вийшов. Будинок зовні старий, недоглянутий, знаходиться в аварійному стані. Двір у бур"янах та смітті. Висновок комісії: мати не створила умов для проживання доньки та не знайшла іншого житла для повернення дитини (а.с.15).

Згідно довідки головного лікаря Снігурівської ЦРЛ ОСОБА_7 №02-309-05 від 20.03.18, ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває (а.с.14).

За наданою характеристикою, ОСОБА_2 проживає за місцем реєстрації в аварійному будинку зі співмешканцем ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 Постійного місця роботи не має, перебуває на обліку в Снігурівському районному центрі зайнятості. За місцем проживання відповідачка зарекомендувала себе як недбала господиня, про що свідчать антисанітарні умови проживання в помешканні, засмічений двір, відсутність електропостачання в будинку майже два роки. Скарг від сусідів на ОСОБА_2 до Снігурівської міської ради не надходило (а.с.7).

Згідно відповіді в.о. директора Шевченківської школи-інтернату ОСОБА_9 №853 від 04.10.2018 року, протягом всього періоду перебування дитини у закладі мати відвідувала доньку 2 рази 01 вересня 2017 року, 02 вересня 2018 року, привозила солодощі, деякі речі, спілкувалась з нею 10-15 хвилин, поспішаючи на транспорт. ОСОБА_4, як донька, жаліє матір, проте обмірковано відноситься до позбавлення батьківських прав, тому що мати не зможе забезпечити доньку всім необхідним для навчання та проживання (а.с.49).

Як вбачається з листа Снігурівського РЦСС СДМ від 30.10.2018 року №406, сім"я ОСОБА_4 з 07.12.2016 року перебувала під соціальним супроводом з метою покращення житлово-побутових умов проживання, працевлаштування, сприяння в поверненні дитини. 26.06.2018 року знята з соціального супроводу з негативним результатом. За час роботи з сім"єю фахівцем із соціальної роботи було рекомендовано покращити житлово-побутові умови проживання сім"ї або винайняти нове помешкання, працевлаштуватися, налагодити стосунки з старшою донькою ОСОБА_5 Будинок, в якому мешкає родина знаходиться в аварійному стані (звисає стеля), електроенергія відімкнена від будинку та можливості підключити не має (а.с.59).

Згідно висновку органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області №10 від 25 жовтня 2018 року, прийнятого з посиланням на досліджені судом докази, визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини (а.с.58).

Допитані судом свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, працівники уповноважених служб, основною обставиною, що свідчить про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов»язків назвали нестворення нею умов для проживання дитини, при цьому засвідчили, що ОСОБА_2 працює, хоча й неофіційно на тимчасових сезонних підробітках, перебуває на обліку безробітних у Снігурівському РЦЗ, таким чином заходів до працевлаштування вживає, рідко, однак дитину відвідувала. Крім того, свідок ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_2 на даний час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_6, де придбала під виплату будинок, таким чином рекомендації працівників служб щодо покращення умов проживання виконала.

Про те, що умови проживання відповідач покращила підтведжує акт обстеження від 11 лютого 2019 року, складений працівниками Калинівської сільської ради, який не містить висновку про неналежний стан будинку, у якому вона на даний час проживає.

Допитана свідком ОСОБА_5 суду показала, що є старшою донькою відповідача, мати дійсно в силу матеріального стану рідко відвідує ОСОБА_11 у школі, однак спілкується з нею по телефону, відвідує у час, коли дитина перебуває у неї на канікулах, купує та передає нею необхідні речі, придбала бдинок під виплату, стоїть у РЦЗ, працює в сезон на полях, алкоголь не вживає, ОСОБА_11 не бажає позбавлення матері батьківських прав, любить її.

Підтвердженням того, що ОСОБА_2 працювала у 2017-2018 роках на польових роботах підтверджує характеристика ФОП Ярмольчук. За місцем роботи характеризується позитивно.

Вказані обставини викладені у вище наведених доказах в учасників справи при судовому розгляді сумнівів не викликали, заяв чи клопотань щодо їх перевірки заявлено не було.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50).

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52).

Враховуючи вищезазначене, бажання та намагання ОСОБА_2 змінити свою поведінку, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Позбавлення відповідачки батьківських прав з урахуванням обставин справи не буде виправданим та співмірним, та таким що буде в інтересах дитини. Суд не погоджується з висновком ООП про доцільність застосування такого крайнього заходу до відповідача як позбавлення батьківських прав, оскільки такий прийнятий без урахування встановлених обставин.

Таким чином, у задоволенні позову позивачеві слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14.02.2019 року.

Суддя