Справа № 185/8561/18
Провадження № 2/185/949/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповаловалої І.С., за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Павлограда Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Павлоградського району, третя особа Головне управління держгеокадастру у Павлоградському, Юр`ївському районах та місті Павлограді у Павлоградському районі, Павлоградська районна державна адміністрація про визнання спадкоємицею та права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Богданівської сільської ради Павлоградського району, третя особа Головне управління держгеокадастру у Павлоградському, Юр`ївському районах та місті Павлограді у Павлоградському районі, про визнання спадкоємицею та права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії в якій просила визнати її спадкоємицею за законом в порядку спадкової трансмісії за померлою ОСОБА_2 та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5, 36 умовних кадастрових гектар, яка розташована на території Богданівської (раніше Новоруської) сільської ради Павлоградського району.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 березня 2003 року померла її прабабуся ОСОБА_2. 07 червня 2003 року донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла, після її смерті якої позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На момент смерті ОСОБА_3 вона не встигла оформити свої спадкові права, як єдина спадкоємиця ОСОБА_2 Однак, постановою державного нотаріуса спадкоємиці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ (сертифікат) на право на земельну частку (пай). На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з позовною заявою.

Позивач в судове засідання не зявилась, її представник надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення уточненого позову не заперечував.

Представник третьої особи Головного управління держгеокадастру у Павлоградському, Юр`ївському районах та місті Павлограді у Павлоградському районі в судове засідання не зявивась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечую проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Павлоградської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

За повідомленням Головного управління держгеокадастру у Павлоградському, Юр`ївському районах та місті Павлограді у Павлоградському районі, вказано, що в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай КП «Нива» Павлоградського району Дніпропетровської області, міститься, що громадянка ОСОБА_2 отримала сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії ДП № 0178217 від 30 травня 1997 року (а.с. 17).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного законодавства, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

23 березня 2003 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 760077, повторно виданим 13 жовтня 2017 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8).

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру підтверджено, що після смерті ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 27)

Спадкоємцею всього майна померлої ОСОБА_2 стала її дочка ОСОБА_3, яка на час відкриття спадщини проживала разом з померлою (а.с. 26).

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_3 отримала право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2, однак не оформила спадкових прав у встановленому порядку.

07 червня 2003 року ОСОБА_3 також померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 537011, виданим 25 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 9).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом . Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Позивачка ОСОБА_1, на момент смерті ОСОБА_3 була онукою останньої, тому мала право на спадкування. Інших спадкоємців не встановлено.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (статті 1268, 1269 ЦК України).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Тернівської державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину (а.с. 31, 35).

З матеріалів спадкової справи встановлено, що, ОСОБА_3 заповідала все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право вона заповідала ОСОБА_4 (а.с. 16). Таким чином, суд доходить висновку, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3.

09 вересня 2016 року позивач отримала свідоцтво про шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1. (а.с.10)

Як визначено частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, у випадку, якщо спадкоємець, який закликався до спадкування, спадщину прийняв, але помер і юридично не оформив своїх спадкових прав, після смерті такої особи до його спадкоємців переходить не право на прийняття спадщини, а сама спадкова маса (спадкове майно або права та обовязки, що входять до складу спадщини).

Отже, ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 має право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), яку б остання отримала після смерті своєї матері ОСОБА_2

Статтею 1276 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Одночасно суд відмічає, що відсутність у позивача правовстановлюючого документу (сертифікату), який би підтверджував факт належності ОСОБА_2 права на отримання земельної частки (паю), є обставиною, що унеможливлює оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, адже за правилами п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 за життя мала право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КП «Нива», яке було успадковано за законом ОСОБА_3, а згодом ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3, суд вважає можливим визнати за позивачкою право на отримання земельної частки (паю) площею 5,36 га в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Павлоградського району, третя особа Головне управління держгеокадастру у Павлоградському, Юр`ївському районах та місті Павлограді у Павлоградському районі, Павлоградська районна державна адміністрація про визнання спадкоємицею та права власності на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємицею за законом в порядку спадкової трансмісії за померлою ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) розміром 5, 36 умовних кадастрових гектар, яка розташована на території Богданівської (раніше Новоруської) сільської ради Павлоградського району.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.С. Шаповалова