ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6608/19 Справа № 175/3659/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року по справі за поданням державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року державний виконавець Відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ в Дніпропетровській області звернувся до суду з поданням про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в якому просив визначити, що частка ОСОБА_3 у спільній сумісній власності із ОСОБА_1 , на яку може бути звернене стягнення, становить 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Подання державного виконавця мотивоване тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2145099 грн. на відшкодування боргу. На виконання рішення, апеляційний суд Дніпропетровської області 11 червня 2012 року видав виконавчий лист №2-2268/11.

У зв`язку з тим, що до теперішнього часу вказане рішення суду не виконано, а у боржника недостатньо майна для виконання рішення суду, державний виконавець просив визначити, що частка ОСОБА_3 у спільній сумісній власності із ОСОБА_1 , на яку може бути звернене стягнення, становить 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року задоволено подання державного виконавця та визначено, що частка ОСОБА_3 у спільній сумісній власності із ОСОБА_1 , на яку може бути звернене стягнення, становить 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, за умовами якого будинок АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .. Оскільки, апелянт взагалі не був стороною будь-яких справ про стягнення заборгованості за позовами ОСОБА_2 , вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення подання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 придбав вказаний житловий будинок в період зареєстрованого з ОСОБА_3 шлюбу, а тому відчуження спірного майна фактично відбулося з метою унеможливити звернення стягнення на нього в порядку виконання судового рішення, а правочин (договір поділу майна) укладено не правомірно, оскільки боржнику було відомо про накладений в порядку виконання рішення арешт.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2143279 грн. боргу за договором позики та 11 червня 2012 року.

21 липня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції винесено постанову ВП №44074376 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2268/11 від 11 червня 2012 року.

Проте виконати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року неможливо, оскільки у ОСОБА_3 відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення в зв`язку з чим державний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки ОСОБА_3 в спільній сумісній власності із ОСОБА_1 на яку може бути звернене стягнення, у розмірі 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з червня 1992 року по липень 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано.

В період шлюбу, а саме, 20 жовтня 2008 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

10 березня 2009 року між ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_3 було укладено договір позики, умови якого остання не виконала.

Згідно договору від 16 вересня 2010 року про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що придбані в період шлюбу і оформлені на ім`я ОСОБА_1 є його особистою приватною власністю.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору про поділ майна подружжя недійсним - відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За положеннями ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а правочин (договір поділу майна) укладено не правомірно, так як рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено відсутність правових підстав для визнання вказаного договору недійсним, а тому спірна нерухомість не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про задоволення подання державного виконавця про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаного подання державного виконавця, судом першої інстанції було порушено норми процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року - скасувати.

Подання державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко