Постанова
Іменем України

19 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 186/608/17
провадження № 61-8317св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Міністерство оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року у складі судді: Янжули С. А. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до Міністерства оборони України про компенсацію моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 28 квітня 2015 року, вих. №1986 від 30 квітня 2015 року, захворювання, що привело до смерті чоловіка, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач вказувала, що смерть чоловіка, як близької людини для неї є великим горем, тяжкою втратою. Його передчасна та раптова смерть призвела до порушення звичного образу її життя, спричинила постійні болісні душевні страждання. Тяжкість моральних страждань позивач, з урахуванням принципів розумності, виваженості, справедливості фінансового та майнового стану відповідача, оцінює у 1 000 000 грн.

ОСОБА_2 просила стягнути із Держави Україна в особі Міністерства оборони України на її користь 1 000 000 грн компенсації моральної шкоди.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено права на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлюється обов`язок держави щодо відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено чинним законодавством у формі надання потерпілим особам, передбачених цим Законом, компенсацій, пільг та гарантій.

Аргументи учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» провадиться відшкодування шкоди, зокрема моральної, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок аварії, яка сталася на об`єкті підвищеної небезпеки. Чорнобильська атомна електростанція є об`єктом підвищеної небезпеки. У частині другій статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 11 серпня 1979 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є чоловіком ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у м. Першотравенську Дніпропетровської області, що підтверджується висновком експерта Павлоградського міжрайонного відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» № 123 від 27 березня 2015 року.

Відповідно до експертного висновку № 24 від 28 квітня 2015 року Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_3 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Копією військового квитка НОМЕР_2 від 17 листопада 1975 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 02 липня 1986 року по 27 серпня 1986 року приймав участь в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно посвідчення № НОМЕР_3 позивач є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС першої категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, має право на пільги встановленні законодавством України.

Відповідно до листа Південно-Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2017 року сержант у відставці ОСОБА_3 , 1957 року народження, був призваний на збори терміном 25 днів до військової частини № НОМЕР_4 за військово-обліковою спеціальністю 100 (стрілець), приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 02 липня 1986 року по 27 серпня 1986 року при військовій частині № НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , 1957 року народження, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 02 липня 1986 року по 27 серпня 1986 року не у зв`язку з виконанням ним своїх трудових обов`язків, а приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при військовій частині № НОМЕР_4 і був призваний на збори до цієї військової частини за військово-обліковою спеціальністю 100 (стрілець).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз положень статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Оскільки відсутні умови необхідні для компенсації моральної шкоди, то суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков