Справа № 462/2397/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника позивачів ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення збитків, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просять стягнути з відповідача на їх користь збитки за період з 15 січня 2015 року по 15 листопада 2017 року в сумі 124293,50 грн. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони зареєстровані і є наймачами квартири № 70 в буд. № 94 на вул. Широкій у м. Львові. Крім них, у квартирі зареєстровані пятеро осіб: ОСОБА_8 (основний квартиронаймач), ОСОБА_9 син ОСОБА_3 і внук ОСОБА_8П і троє його малолітніх дітей. Також у квартирі без реєстрації проживає колишня дружина ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_7, шлюб з якою розірвано в 2015 році. Приблизно з серпня 2014 року відповідач стала чинити позивачам перешкоди у проживанні у вказаній квартирі, провокуючи та вчиняючи сімейні конфлікти та постійні скандали. Приводом для конфліктів стало спільне проживання позивачів без реєстрації шлюбу у цій квартирі. 11.11.2014 р. між позивачами був зареєстрований шлюб, а 25.11.2014 р. було зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі. Після вселення в квартиру ОСОБА_4 відповідач стала перешкоджати позивачам у проживанні у квартирі, а умови проживання ОСОБА_8 створила нестерпними, що полягало у неможливості вільно пересуватися по квартирі, користуватися загальними приміщеннями, вигодами, тощо. Позивачі зверталися до Залізничного районного суду м. Львова з позовними вимогами про виселення відповідача та відшкодування шкоди та витрат на оплату житлово-комунальних послуг, однак рішенням суду від 23.06.2017 р. в задоволенні позову відмовлено. Разом з тим, відповідач, без згоди позивачів, завела собаку бійцівської породи, яку використовувала з метою чинення перешкод позивачці у користуванні квартирою. Крім цього, замінила в квартирі двері і замки. Позивачі неодноразово зверталися в правоохоронні органи з приводу неправомірної поведінки відповідача. На даний час в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа про встановлення порядку користування квартирою і вселення позивачів. Таким чином, у звязку з неможливістю проживання у спірній квартирі за місцем реєстрації, позивачі змушені були орендувати житло для проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку з чим понесли значні витрати, які включають орендну плату в сумі 97200 грн. та плату за житлово-комунальні послуги в сумі 27093,50 грн. Просять позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2018 р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення (а.с. 76).

Відповідачем 18.09.2018 р. подано відзив на позовну заяву (а.с. 113-114).

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснення надала аналогічні за змістом, викладеним у позовній заяві. Крім цього, зазначила, що протягом шести років проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яку винаймають, яка належить сину чоловіка, з ним укладають письмові договори оренди. Орендну плату здійснює її чоловік. Просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні 11.02.2018 р. позовні вимоги підтримав, пояснив, що постійно перебуває за кордоном у звязку з працевлаштуванням, повертається у Львів лише раз на 1,5-2 місяці. Він перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 22.11.2014 р., а 25.11.2014 р. зареєстрований у спірній квартирі по вул. Широкій, хоча фактично і жодного дня не проживав у ній через неправомірну поведінку відповідача. Син його дружини ОСОБА_9 йому погрожує фізичною розправою. Відповідач застосовує фізичну силу до ОСОБА_8 З приводу неправомірних дій відповідача та її колишнього чоловіка, що полягали у нанесенні тілесних ушкоджень, викраденні речей, зверталися в правоохоронні органи, проте безрезультатно. Його дружина ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить його сину і за яку сплачують кошти за договором оренди. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судових засіданнях 19.10.2018 р., 10.01.2019 р. заперечив проти позовних вимог, покликаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому зазначив, що відсутні будь-які належні докази, що відповідач чинить позивачам перешкоди у користуванні спірним житлом. Акт від 27.11.2017 р. ЛКП «Левандівка» про те, що відповідач чинить перешкоди позивачам у проживанні у спірній квартирі не є належним доказом, оскільки комісія ЛКП уповноважена на те щоб зафіксувати лише факт проживання чи непроживання позивачів у квартирі, а не переймати на себе функції правоохоронних органів та суду з приводу дослідження причин відсутності вказаних осіб у квартирі. Крім того заявив, що договори оренди, укладені з сином позивача є фіктивними, без наміру виникнення цивільних прав і обовязків, відсутні будь-які фінансові документи про сплату орендної плати та докази сплати податку на прибуток фізичних осіб від здачі квартири в оренду. Вимогу про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг вважає безпідставною, оскільки відсутній причинно-наслідковий звязок між діями його довірительки та наслідком у виді обсягу спожитих комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_2. Покликається на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.06.2017 р., яким встановлені обставини, які не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, представника відповідача, показання свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальними підставами для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків є наявність складу правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправна поведінка заподіювана шкоди, причинний звязок, вина. Вимоги щодо стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення; не доведення хоча б одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

При цьому, у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що трикімнатна квартира №70 на вул.Широка, 94 у м.Львові є неприватизованою, належить до комунальної власності, в такій зареєстровані позивачі ОСОБА_8 (основний квартиронаймач), ОСОБА_3 та ОСОБА_4, син ОСОБА_3 і внук ОСОБА_8 -ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_9 малолітні діти: ОСОБА_11-О.А., ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідач ОСОБА_7 проживає без реєстрації у вищевказаній квартирі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.06.2017 р. в задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про виселення, відшкодування моральної шкоди та витрат на оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

В матеріалах справи містяться неодноразові звернення ОСОБА_3 в правоохоронні органи та державні установи, а саме: звернення в Залізничну райдержадміністрацію Львівської міської ради від 24.12.2014 р. з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_7 відносно малолітніх дітей, невиконання батьківських обовязків (а.с.9); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 30.12.2014 р. з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.10); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 30.12.2014 р. з приводу побутового конфлікту та чинення перешкод у законному праві перебувати у квартирі (а.с.11); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 14.01.2017 р. з приводу викрадення особистих речей (а.с.27); в Генеральну прокуратуру від 13.01.2017 р. з приводу погрози вбивством свекрухи (а.с.26); прокурору Львівської області від 26.01.2017 р. з приводу застосування фізичного та психологічного тиску щодо ОСОБА_8 та її пограбування та необхідності вжити заходів до розгляду її звернень в правоохоронні органи (а.с.27, 29); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 20.09.2017 р. з приводу встановлення додаткових вхідних дверей, від яких не дала ключа та заведення собаки бійцівської породи (а.с.30); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 09.10.2017 р. з приводу знущання та вимагання грошей від ОСОБА_8 (а.с.31); в ЛКП «Левандівка» від 13.11.2017 р., 26.01.2017 р. з приводу чинення перешкод у проживанні у квартирі (а.с.33, 43); міському голові від 22.01.2015 р. з приводу насильницької протиправної поведінки щодо дітей та знищення речей (а.с.39); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 10.2017 р. з приводу фізичного та морального тиску на свекруху ОСОБА_8 (а.с.40); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 10.2017 р. з приводу відібрання електроплити та заведення собаки, яка покусала внучку (а.с.41); в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 22.08.2016 р. з приводу неправомірного вселення в її кімнату, вимушене проживання в орендованій квартирі (а.с.42).

Крім того, ОСОБА_4 звертався в Залізничну райдержадміністрацію Львіської міської ради від 09.04.2016 р. з приводу неналежного виконання чи ухилення від виконання батьківських обовязків по утриманню, вихованню та навчанню дітей (а.с. 17); в Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 19.10.2016 р. з приводу погрози вбивством та здійснення фізичного та психологічного тиску на ОСОБА_8П.(а.с.22, 23).

Також, ОСОБА_8 зверталася в Залізничний РВ ГУ МВС України у Львівській області від 07.11.2017 р. з приводу знущання, побиття та погроз вбивством (а.с.32).

Із відповідей та висновку Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 30.01.2015 р., 05.01.2015 р., 15.11.2017 р. вбачається, що із ОСОБА_10 проведено бесіди профілактичного характеру з приводу необхідності належного виконання нею обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її малолітніх дітей, недопущення сімейних конфліктів, погроз і насильства відносно ОСОБА_8 та винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сімї, недопустимість ведення антигромадського способу життя, (а.с.12, 13, 14, 16, 34)

З відповіді відділу у справах дітей департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 10.04.2015 р., 24.04.2015 р. вбачається, що за інформацією відділу у справах дітей ознак жорстокого поводження з дітьми, а також загрози їхньому життю і здоровю не виявлено. Однак, складні стосунки в сімї (конфліктна ситуація) негативно впливають на виховання та розвиток дітей. З ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проведено профілактичну бесіду щодо виховання дітей, надано рекомендації щодо налагодження стосунків в сімї, а також попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обовязків (а.с.36, 38).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання про те, що вона проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_6. Крім неї, у квартирі проживає внук ОСОБА_9, його троє малолітніх дітей, які зареєстровані у квартирі та ОСОБА_7 проживає без реєстрації. Вона займає більшу кімнату, а внук, його діти та ОСОБА_7 дві менших. Вона з пенсії несе видатки по оплаті за комунальні послуги. ОСОБА_7 поводить себе агресивно, застосовує до неї фізичну силу, також вигнала з квартири ОСОБА_3, крім цього виганяє і внука ОСОБА_9 Таким чином чинить перешкоди у доступі до квартири ОСОБА_3 Вона, як основний квартиронаймач, не проти щоб ОСОБА_3 проживала в спірній квартирі, за місцем її реєстрації.

При цьому, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.06.2017 р. встановлено наступні обставини, які не доказуються при розгляді даної справи, зокрема, що між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 з однієї сторони та відповідачем з іншої сторони склалися конфліктні відносини, які мають постійних характер і не вирішені на час розгляду справи, в тому числі щодо порядку користування квартирою і вирішення побутових питань, в звязку з чим мали місце звернення обох сторін конфлікту в правоохоронні органи.

З огляду на викладене вбачається, що після ухвалення рішення Залізничним районним судом м. Львова від 23.06.2017 р., продовжувалися звернення позивачів в правоохоронні органи та державні установи, що свідчить про те, що конфліктні відносини між сторонами набули стійкого, тривалого характеру та продовжують існувати, на даний час не вирішені вимоги щодо порядку користування квартирою та інші зустрічні вимоги за позовами сторін, які знаходяться в провадженні суду.

Проте, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, зокрема рішення правоохоронних органів чи рішення суду, яке б набрало законної сили про неправомірність дій ОСОБА_7, які виразилися у вчиненні нею перешкод у користуванні квартирою № 70 в буд. № 94 по вул. Широкій в м. Львові позивачам.

Разом з тим, суд не бере до уваги акт від 27.11.2017 р. ЛКП «Левандівка» про те, що відповідач чинить перешкоди позивачам у проживанні у спірній квартирі, який є неналежним та недопустимим доказом, оскільки комісія ЛКП неуповноважена досліджувати причини відсутності позивачів у квартирі, а лише зафіксувати факт проживання чи непроживання позивачів у такій (а.с. 57).

На підтвердження позовних вимог позивачами надано копії договорів оренди житла від 12.01.2017 р., 14.01.2016 р. та 15.01.2015 р., разом з актами прийому-передачі житла та майна та актом оплати до договорів (а.с. 44-55). З копій договорів вбачається, що такі підписані орендодавцем ОСОБА_14 та ОСОБА_3 Сторони не заперечили, що ОСОБА_14 є сином позивача ОСОБА_4 Предметом договору є квартира АДРЕСА_3, 388 у м. Львові.

Вищенаведеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини, які в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, зокрема, те, що позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 2006 року жили в цивільному шлюбі, у 2007 році переїхали і з того часу мешкають в квартирі сина ОСОБА_4 на вул. Шевченка, 388/ 3 у м. Львові, у 2014 року уклали шлюб.

При цьому ОСОБА_4 в судовому засіданні дав пояснення, що жодного дня в квартирі АДРЕСА_4 не проживав, цим же спростовуються твердження позивачів, наведені у позовній заяві про те, що після вселення в квартиру ОСОБА_4 з серпня 2014 року відповідач стала перешкоджати позивачам у проживанні у квартирі та те, що приводом для конфліктів стало спільне проживання позивачів без реєстрації шлюбу у цій квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла передає або зобов'язується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла (ч. 1 ст. 820 ЦКУ).

Доходи платника податку фізичної особи від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування) оподатковуються податком на доходи фізичних осіб у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України.

Якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку орендодавець. Такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу. Сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобовязання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації (п.п. 170.1.5 п. 170.1 ст. 170 Кодексу).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачами не представлено належних та допустимих доказів, що орендодавцем ОСОБА_14 виконано податкові зобовязанням, крім того відсутні будь-які фінансові документи про сплату орендної плати, а тому акти оплати до договору від 12.01.2017 р., 14.01.2016 р., 15.01.2015 р. (а.с.47, 51, 55) не є фінансовими документамита допустимими, достовірними та належними доказами факту здійснення орендної плати позивачкою ОСОБА_3, а договори укладені з сином позивача, суд розцінює як такі, що укладені без наміру виникнення цивільних прав і обовязків, а передбачає інші цілі.

Крім того, відсутні всі елементи складу правопорушення: наявність збитків, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинно-наслідковий звязок та вина, встановлена в передбаченому законом порядку, на підставі яких настає цивільно-правова відповідальність за заподіяння збитків.

Разом з тим, вимогу про відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки відсутній причинно-наслідковий звязок між діями ОСОБА_7 та наслідком у виді обсягу спожитих комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_2.

Тому, враховуючи все вищенаведене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позивачами не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а відтак, їх позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 810, 1166, 1167 ЦК України, суд

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення збитків відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.02.2019 р.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз