Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 367/4872/16-ц

провадження № 61-35305 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Чернова Д. Є. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2015 року у справі № 367/2252/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від

30 листопада 2015 року, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за нею визнано право приватної власності на автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 211 000,39 грн., стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 32 838,43 грн компенсації за перевищення розміру частки у спільному сумісному майні.

На момент визнання за нею права власності на транспортний засіб, він був справним, за технічними характеристиками відповідав строку його експлуатації та пробігу (покази одометру 153526 км), мав пошкодження кузову та його лакофарбового покриття.

Після набрання чинності рішенням суду проподіл спільного майна подружжя відповідач, не маючи на те її згоди, продовжив користуватися зазначеним автомобілем і їй його не передав. Зважаючи на протиправний характер дій

ОСОБА_2 щодо належного їй майна, вона звернулася до правоохоронних органів, наслідком чого стало внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення

№ 0003177 від 22 лютого 2015 року, передбачене частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України (далі -КК України), та оголошення у розшук транспортного засобу.

У листопаді 2015 року вона звернулася до відповідача з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження автомобілем марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зобов`язання ОСОБА_2 повернути їй вказаний транспортний засіб з ключами та свідоцтвом про його реєстрацію.

22 лютого 2016 року відповідач без відома правоохоронних органів та позивача передав належний їй транспортний засіб до органу державної виконавчої служби для його подальшої реалізації у рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за перевищення розміру частки у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 32 838,43 грн.

Згідно акту опису й арешту майна від 22 лютого 2016 року, складеного головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області Говорова П. В. (далі - державний виконавець), автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , не на ходу, має пошкодження лакофарбового покриття, значні сколи та царапини, потребує проведення експертизи, оскільки перебуває у неробочому стані.

Посилаючись на те, що з 12 жовтня 2015 року по 22 лютого 2016 року відповідач незаконно користувався належним їй майном, пошкодив його та привів у непридатний для користування стан, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 , відповідно до статей 1167, 1212, 1214 ЦК України, вартість автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 276 850,00 грн, упущену вигоду в розмірі 34 060,00 грн та 15 545,50 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що відповідач здійснював будь-які заходи направлені на обмеження її права власності на автомобіль та його пошкодження, ураховуючи відсутність відомостей про технічний стан автомобіля на час розгляду справи № 367/2252/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а також на дату опису й арешту майна державним виконавцем.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від

03 листопада 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Київської області від

20 березня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 здійснював заходи направлені на обмеження права власності заявника на автомобіль, не відповідають фактичним обставинам справи, та спростовуються обставинами звернення позивача до правоохоронних органів з приводу незаконного користування відповідачем зазначеним транспортним засобом, наслідком чого стало внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 289 КК України, а також пред'явлення нею позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження автомобілем марки «Subaru Forester», реєстраційний номер

НОМЕР_1 .

Крім того, суди не звернули уваги на те, що на момент розгляду та вирішення справи № 367/2252/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , був справним, технічний стан автомобілявідображено у висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 13 листопада 2014 року, згідно якого автомобіль має пошкодження кузову, фарбування кузову, перебуває на ходу та за своїм технічним станом відповідає строку експлуатації та пробігу, у той час як згідно акту опису й арешту майна від 22 лютого 2016 року, переданий відповідачемдержавному виконавцю автомобіль, перебуває у неробочому стані, а за даними звіту від 28 березня 2016 року про незалежну експертну оцінку його утилізаційна вартість (сума, яку передбачається одержати від продажу непридатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням колісного транспортного засобу для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників) становить 239 796,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанції також не надали належної оцінки розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що відповідно до звіту від

02 серпня 2016 року становить 224 127,24 грн, що є підтвердженням беззаперечного пошкодження автомобіля відповідачем на дату передання його державному виконавцю та неможливість його використання за призначенням.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

22 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діютьпісля набрання чинностіцією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не можевстановлювати або (та) вважатидоведеними обставини, що не буливстановлені в рішеннічи відкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабо недостовірність того чиіншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, у справі

№ 367/2252/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, упорядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 211 000,39 грн, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер

НОМЕР_2 , вартістю 177 161,96 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію перевищення частки у спільному майні подружжя у розмірі 32 838,43 грн.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 13 листопада

2014 року, проведеної у межах розгляду зазначеної цивільної справи, щодо розрахунку ринкової вартості автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначено, що транспортний засіб має пошкодження кузова: пошкоджено лакофарбове покриття, скло; транспортний засіб на ходу і його технічний стан відповідає строку експлуатації та пробігу (покази одометру 153 526,00 км).

На виконання зазначеного рішення суду, 05 лютого 2016 року Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист № 367/2252/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 32 838,43 грн.

12 лютого 2016 року головним державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Говоровим П. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50134508 та надано боржнику ОСОБА_1 строк на добровільне виконання рішення суду до 19 лютого 2016 року.

Оскільки у строк наданий для добровільного виконання рішення суду боржник самостійно не погасила заборгованість, 22 лютого 2016 року державним виконавцем проведено опис майна боржника - автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та накладено на нього арешт.

Відповідно до акту опису й арешту майна від 22 лютого 2016 року, автомобіль марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не на ходу, має пошкодження лакофарбового покриття, значні сколи та царапини; потребує проведення експертизи, оскільки перебуває у неробочому стані.

Згідно звіту від 28 березня 2016 року про незалежну експертну оцінку колісного транспортного засобу - автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаного у рамках виконавчого провадження № 50134508, автомобіль перебуває у справному стані, укомплектований всіма складовими, непрацюючі деталі - акумулятор повністю розряджений. Ринкова вартість оцінюваного транспортного засобу без зазначених пошкоджень - 239 796,00 грн.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 02 серпня 2016 року № 346/7-16, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить

224 127,24 грн, ринкова вартість до моменту дорожньо-транспортної пригоди становила 276 850,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження

№ 14-77цс18).

Таким чином, за змістом статей 1212-1214 ЦК України для кондикційних зобов`язань важливе значення має встановлення факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, а не доведення вини особи.

За змістом частини другої статті 1213 ЦК України неможливість повернення набувачем потерпілому безпідставно набутого майна у натурі покладає на нього обов'язок відшкодувати вартість такого майна, визначену на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнанняабо оспорювання.

Кожна особа також має право на захистсвого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист порушеного права особа реалізує перш за все шляхом звернення до суду з відповідним позовом, за наслідкамирозгляду якого суд ухвалюєсудове рішення.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення вартості належного їй автомобіля, позивач у рамках деліктних правовідносин, предметом позову одночасно визначила відшкодування набувачем вартості безпідставно збереженого майна у зв`язку з неможливістю його повернення у натурі, відшкодування доходів, які вона могла одержати від цього майна та відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 у встановленому процесуальним законом порядку не довела обставин незаконності перебування автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у період з 30 листопада 2015 року (дата набрання законної сили рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року) по 20 лютого 2016 року (дата здійснення державним виконавцем опису та арешту майна боржника) у фактичному користуванні

ОСОБА_2 , а також здійснення ним у вказаний проміжок часу дій спрямованих на пошкодження належного позивачу майна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки звіту від 28 березня 2016 року про незалежну експерту оцінку колісного транспортного засобу та звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 02 серпня 2016 року № 346/7-16, не впливають на правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки не дають підстав для висновку про те, що пошкодження автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , відбулося після ухвалення судом рішення у справі № 367/2252/14-ц про поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки станом на дату розгляду зазначеної справи автомобіль вже мав пошкодження кузова, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи від

13 листопада 2014 року

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, а тому оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик