ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ

справа № 757/5124/15

провадження № 22-ц/824/10169/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року у складі судді Чередніченко Н.П., повний текст складений 20.05.2019 року,

встановив:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 991/103-П991/074/07, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій в розмірі та у випадках, передбачених генеральним договором № 991/074/07 від 31 липня 2007 року. В порушення вимог договору, відповідачем без згоди позивача було збільшено розмір процентів за користування кредитом. Позивач вказує, що не надавала згоди на збільшення розміру відсотків за користування кредитними коштами по додатковій угоді № 991/402/08/08 до генерального договору, відповідно до якої було збільшено розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних. Крім того, не було надано згоду на укладення договорів від 21 жовтня 2008 про внесення змін до додаткових угод від 31 липня 2007, 20 жовтня 2007, 27 лютого 2008, якими було збільшено розмір відсотків за користування кредитом з 13% до 14,5% річних. Позивач вважає, що внаслідок збільшення відсотків за користування кредитними коштами було збільшено обсяг її відповідальності, як поручителя, а тому в силу ч. 4 ст. 599 ЦК України, просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 31 липня 2007 року № 991/103-П991/074/07 з 08 травня 2008 року.

Справа слухалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на те, що через відсутність її згоди як поручителя на укладення додаткової угоди від 08 травня 2018 року до Генерального договору, і саме з цієї дати відбулось припинення поруки, адже було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором та, відповідно, обсяг зобов`язань поручителя. На думку ОСОБА_1 , в діях банку щодо укладення з поручителем додаткової угоди, спрямованої на збільшення обсягів його обов`язку, вбачається недобросовісність такої установи по відношенню до споживачів кредитних послуг у вигляді замовчування факту припинення поруки. Окремо позивач зауважує, що додаткову угоду до договору поруки від 21 жовтня 2008 року вона не укладала та не підписувала, що також підтверджується висновком експерта.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» зазначає, що дійсність договору поруки № 991/103-П991/074/07 від 31 липня 2007 року, відповідність його вимогам законодавства, обсяг відповідальності ОСОБА_1 як поручителя, а також правомірність вимог банку до ОСОБА_1 щодо солідарного погашення заборгованості вже досліджувалось та було встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2010 року при розгляді судової справи № 22ц-23951/10.

В суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, просив її задовольнити.

Представник АТ «Укрсоцбанк» заперечував проти скарги з викладених у відзиві підстав.

Інші учасників справи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: 1) підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів, тощо; 2) відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; 3) установлення (збільшення розміру) неустойки; 4) встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; 5) включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15).

Встановлено, що 31 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено генеральний договір № 991/074/07, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати грошові кошти в межах загального ліміту у розмірі 815 000 доларів США строком до 29 липня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за генеральним договором того ж дня між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 991/103-П991/074/07, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та випадках, передбачених генеральним договором.

Згідно з п. 2.1 договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов`язання складає повернення заборгованості за договором кредиту в межах максимального ліміту заборгованості до 815 000 доларів США та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 29 липня 2022 року на умовах, визначених договором кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних (п. 2.1.2).

Додатковою угодою № 991/402/08/08 до генерального договору № 991/074/07 від 31 липня 2007 року, укладеною 08 травня 2008 року між банком та позичальником, встановлено розмір відсотків за користування кредитом на рівні 14,5 %.

Крім того, договорами від 21 жовтня 2008 року про внесення змін до додаткових угод - № 991/075/01/07 від 31 липня 2007 року, № 991/158/04/07 від 20 жовтня 2007 року, № 991/322/07/08 від 27 лютого 2008 року до генерального договору № 991/074/07 від 31 липня 2007 року, укладеними між банком та позичальником, збільшено розмір відсотків за користування кредитом з 13 % до 14,5 % річних.

Договором про внесення змін до договору поруки, укладеним 21 жовтня 2008 року між банком, позичальником та поручителем, сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 14,5 % річних, (п. 2.1.2 а. с. 57).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, поручитель ОСОБА_1 погодила умови Додаткових угод до Кредитного договору шляхом підписання нею Договору від 21.10.2008 року про внесення змін до договору поруки.

23 січня 2009 року банком на ім`я ОСОБА_2 направлено вимогу про сплату заборгованості станом на 22 січня 2009 року у розмірі 802 991,14 доларів США, в якій зазначено, що у випадку несплати заборгованості в добровільному порядку у строк до 22 лютого 2009 року банк буде вимушений з метою погашення заборгованості згідно з п. п. 2.4.3, 4.1 іпотечного договору звернути стягнення на майно, передане в забезпечення, а також звернутися до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості з покладенням судових витрат.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2010 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, визначення суми кредиту у національній валюті, визначення суми заборгованості було відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту було задоволено, та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8423200 грн. 51 коп. (а.с.11-16).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати припиненими правовідносини поруки за договором поруки, що також підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2010 року, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором і підстав для визнання поруки припиненою не встановлено.

Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про те, що додаткову угоду до договору поруки від 21 жовтня 2008 року вона не укладала та не підписувала не заслуговують на увагу оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :