КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Київ

Справа №363/4516/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/12292/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Чіркова Г.Є. 20 травня 2019 року в м. Вишгороді, повний текст рішення складений 31 травня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому представник просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 21802,50 грн та понесені судові витрат в розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №401395346 на суму 11999,00 грн. Зазначив, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Дата Майнінг Груп». В свою чергу 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» по вказаному кредитному договору. Зазначив, що відповідач договірних зобов`язань щодо сплати коштів за наданий йому кредит не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №401395346 від 16 лютого 2013 року в розмірі 643,35 грн, а також судовий збір в розмірі 1600,00 грн, а всього 2243,35 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення частини заборгованості без поважних причин, заява про поновлення строку до суду не надходила. Отже в зв`язку з пропуском строку позовної давності в стягненні заборгованості за кредитним договором, яка виникла щодо чергових платежів за період з 16 лютого 2013 року по 20 жовтня 2014 року слід відмовити. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності щодо кожного із платежів. А тому, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості щодо чергового платежу за 18 листопада 2014 року у розмірі 643,35 грн.

Не погодився частково із зазначеним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Вказує, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції стягнув з відповідача всю суму сплаченого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору. Зазначає, що оскільки суд першої інстанції прийняв рішення стягнути з ОСОБА_1 643,35 грн (2,95% від ціни позову (21802,50 грн)), у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд мав прийняти рішення про стягнення з відповідача 47,20 грн (2,95% від 1600,00 грн) судового збору.

Враховуючи вищевикладене, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. Зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 1600,00 грн до 47,20 грн.

Також в апеляційні скарзі, представник відповідача просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 3900,00 грн, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2400,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що вимоги відповідача про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору в розмірі 2400,00 грн повинні бути залишені без задоволення, так як він не мав сплачувати таку суму.

Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бубенко В.Г. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №401395346, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 11999,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1% річних (а.с. 7).

Позивач є правонаступником кредитора ПАТ «Альфа Банк», що підтверджується договорами факторингу (а.с. 18-23).

Відповідач взяті на себе боргові зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 21802,50 грн за період з 16 лютого 2013 року по 18 листопада 2014 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 21 листопада 2017 року. Підстав для поновлення строку позовної давності не зазначив.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №401395346 від 16 лютого 2013 року в розмірі 643,00 грн та в частині відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності відповідачем не оскаржується, очевидних порушень норм матеріального і процесуального права в цій частині рішення не вбачається, а тому в апеляційному порядку рішення суду в цій частині не переглядається, та не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі оскарження рішення суду в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язані з позовними вимогами і не стосуються суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 21802,50 грн та понесених судових витрат в розмірі 1600,00 грн. Судом першої інстанції позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково, але суму судового збору стягнуто в повному розмірі.

В апеляційні скарзі відповідач вказує на те, що суд першої інстанції прийняв рішення стягнути з відповідача 643,35 грн ( тобто 2,95%) від ціни позову, а тому суд мав прийняти рішення про стягнення з нього 47,20 грн тобто (2,95% від 1600,00 грн), натомість було прийнято рішення, що порушує норми процесуального права.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права при вирішенні питання про стягнення суми судового збору з відповідача.

Оскільки, виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору слід змінити, визначивши суму судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 47,20 грн.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати в розмірі 3900,00 грн, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2400,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Разом з цим, ОСОБА_1 оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині розміру суми судового збору, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосуюєься суті спору, а тому виходячи з вищевикладених норм чинного процесуального законодавства, він не повинен оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимога апеляційної скарги про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2400,00 грн задоволенню не підлягає.

На підтвердження вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн представником відповідача надано: детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом Бубенком В.Г. та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги за Договором про правову допомогу №01/07/19 від 10 липня 2019 року; копію ордеру на надання правової допомоги; копію Договору про правову допомогу №01/07/19 від 10 липня 2019 року; АКТ №1 про надання послуг за Договором №01/07/19; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1/07 від 10 липня 2019 року.

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 сплачено 1500,00 грн на оплату правничої допомоги, яка складається з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань юридичних наслідків рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року та механізму його оскарження (0,5 год) та за підготовку апеляційної скарги на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року (1,0 год), що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №1/07 від 10 липня 2019 року (а.с. 115).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу значно перевищує розмір часткового задоволених вимог судом першої інстанції щодо предмету спору, проте просить залишити без задоволення тільки вимогу щодо стягнення судового збору в розмірі 2400,00 грн.

Оскільки від представника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, а тому стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає вся сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання компенсації судових витрат. В іншій частині рішення суду відповідачем у справі не оскаржується, апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильного застосування норм матеріального права, тому в цій частині рішення суду залишено без змін.

Судові витрати понесені відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою підлягають компенсації за рахунок позивача частково, а саме витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 137, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судового збору в розмірі 1600,00 грн змінити, зменшивши суму стягнутого судового збору з 1600,00 грн до 47,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500, 00 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 2007 року, РНОКПП НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 20 вересня 2019 року.