РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/9880/17

Провадження № 22-ц/4815/1069/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Бердій М.А.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю сторін та їх представників : ОСОБА_1 , Пилипіва І.І. , ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення заробітної плати, індексації за час затримки виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення заробітної плати.

Позов мотивує тим, що з 31 серпня 2016 року по 13 червня 2017 року працював в ТзОВ «ІН-ТАЙМ» на посаді начальника Рівненського складу із встановленою заробітною платою в розмірі 8000 грн. Всупереч вимогах діючого законодавства відповідачем не виплачена в повному обсязі заробітна плата, відпускні та лікарняні. За його попередніми розрахунками йому не виплачено заробітну плату за період із січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 23185,04 грн.

13 серпня 2018 року позивач подав до суду заяву в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій уточнив та збільшив свої позовні вимоги. Просить суд стягнути з ТзОВ «Ін-Тайм» заробітну плату із січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 29857,42 грн., індексацію за час затримки виплати заробітної плати за період із 01 січня 2017 року по 13 червня 2017 року в розмірі 335,79 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи із 13 червня 2017 року по день винесення рішення суду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТзОВ «Ін-Тайм» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 29857,42 грн, індексацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 січня 2017 року по 13 червня 2017 року в розмірі 335,79 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2017 року по 29 травня 2019 року в розмірі 201027,40 грн.

Стягнуто з ТзОВ Ін-Тайм» 2312,20 грн. судового збору в дохід держави.

У поданій апеляційній скарзі ТзОВ «ІН-ТАЙМ» вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, ухвалене з порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що заробітна плата ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненського складу ТОВ «ІН-ТАЙМ» становила 8000,00 грн. При цьому судом не надано оцінку документам та не спростовано ту обставину, що позивач був прийнятий на роботу та працював з окладом згідно штатного розпису в розмірі 3450 грн.

Вказує, що всього до виплати станом на 13.06.2017 - дату звільнення позивача підлягало 13 717,47 грн - заробітна плата за період січень-червень 2017 року. 13 червня 2017 року - в день звільнення, позивачу було виплачено 11 569,57 грн, з них : 10 198,64 грн - оплата праці, 444,65 грн - оплата лікарняного листа, 844,70 грн - компенсація за невикористану відпустку, 6,23 - індексація заробітної плати, додатково було сплачено 75,35 грн - компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що підтверджується відомістю на виплату грошей №379 від 13.06.2017 та розрахунковими листами (а.с.45,47). Заборгованість по заробітній платі на дату звільнення становила 2 223,25 грн (розмір оплати лікарняного листа, який був сплачений 19.07.2017 після надходження коштів від Фонду соціального страхування).

Зазначає, що 18 липня 2017 року позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із 13 червня 2017 року по день фактичного розрахунку в сумі 3076,90 грн. (позовна заява - а.с.121- 122) - справа № 569/11227/17. При цьому в підставах позову позивач покликався на те, що розмір його заробітної плати в місяць становив 8000,00 грн.

19 липня 2017 року ТОВ «ІН-ТАЙМ» виплатило позивачу залишок з оплати лікарняного листа, який був сплачений після надходження коштів від Фонду соціального страхування. Виплата підтверджується відомістю N679 від 19.07.2017р. (а.с.48).

28-29 серпня 2017 року на рахунок позивача відповідачем перераховано в рахунок заробітної плати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3 079,00 грн. - в розмірі, який просив позивач у позові у справі №569/11227/17. (Зазначена обставина встановлена в рішенні Рівненського міського суду від 18.04.2018 у справі №569/15837/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення моральної шкоди, а.с.81 на звороті, абз.9-10).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року в справі №569/11227/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку провадження закрито, оскільки позивачем було подано заяву про відмову від позову, в зв`язку з виплатою відповідачем коштів. Ухвала суду позивачем не оскаржувалась.

Вказує, що посадовий оклад ОСОБА_1 становив 3450,00 грн. , а дії ТОВ «ІН-ТАЙМ» по виплаті позивачу заробітної плати та середнього заробітку не свідчать про визнання товариством щомісячної заробітної плати позивача в розмірі 8000,00 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції невірно оцінив ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 569/11227/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, помилково припустивши, що вказана ухвала підтверджує факт отримання позивачем ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі 8000,00 грн.

Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив обставини, які встановлені в рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2018 року у справі № 569/15837/17 (абзаци 7-12 стор. 3 оскаржуваного рішення) та помилково дійшов висновку, що даним судовим рішенням підтверджено факт визнання відповідачем позову про стягнення середнього заробітку в сумі 3079,00 грн., який був розрахований із заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 8000 грн. щомісячно.

Вказує, що заявлена вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в даній справі, аналогічна позовній вимозі у справі №569/11227/17, а відтак провадження у справі в цій частині підлягало закриттю, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача індексацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 січня 2017 року по 13 червня 2017 року в розмірі 335,79 грн., оскільки така вимога була заявлена в заяві про збільшення позовних вимог після першого судового засідання, а по суті змінено і підставу і предмет позову, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

За наведеного просив, скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2019 року і ухвалити нове, яким : відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ "ІН-ТАЙМ" заробітної плати за період з січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 29 857,42 грн; постановити ухвалу, якою залишити без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "ІН-ТАЙМ" індексацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01 січня 2017 року по 13 червня 2017 року в розмірі 335, 19 грн; постановити ухвалу, якою закрити провадження в частині стягнення з ТОВ "ІН-ТАЙМ" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2017 року по 29 травня 2019 року в розмірі 201 027,40 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ІН-ТАЙМ" судові витрати в розмірі 11 468,00 грн, з них : 3468,00 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, не спростовують докази, досліджені судом і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вказує на те, що апелянт невірно трактує періоди стягнення коштів, оскільки за період із 13 червня 2017 року по 19 липня 2017 року за 25 робочих днів в розмірі 3079,00 грн, тобто з розрахунку 178,91 грн. Дані обставини не відповідають дійсності та являються намаганням відповідача ввести суд в оману, якщо 25 робочих днів помножити на 178,91 грн дорівнює 4472,75 грн. Тобто, відповідачем не виплачена уся сума заборгованості, виходячи із їхнього розрахунку.

Зазначає, що судом першої інстанції досліджено позовну заяву та ухвалу суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в іншій справі. Заявлений позов за затримку із 13 червня 2017 року по 23 червня 2017 року (10 днів) в сумі 3076,90 грн, виходячи з розрахунку середньоденного заробітку 307,69 грн із щомісячної заробітної плати 8000 грн. Отже, вважає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про розмір заробітної плати. Вказує, що обставини, які свідчать про розмір заробітної плати ОСОБА_1 8000 грн щомісячно, встановлені двома судовими рішеннями, які оскаржувалися в апеляційному порядку та набрали законної сили та вірно розцінені судом першої інстанції.

Також стверджує, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заявлена позовна вимога у даній справі тотожна із вимогою у справі №569/11227/17. Так, предметом даного позову є середній заробіток за період із 13 червня 2017 року по 29 травня 2019 року, тобто зовсім за інший період ніж у вищевказаній справі, а тому не є тотожним.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення вимог цивільного процесуального закону при подачі заяви про збільшення позовних вимог, то вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки така заява була подана після подання витребуваних документів, адже в позовній заяві, поданій до суду в 2017 році, було зазначено, що письмові докази позивач не надає, визначити розмір заявлених вимог неможливо та він буде збільшений після витребування документів судом.

З огляду на наведене просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Відмовилась від вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Пилипів І.І. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що рішеннями по інших справах підтверджено факт визнання відповідачем позову про стягнення середнього заробітку в сумі 3079,00 грн., який був розрахований із заробітної плати ОСОБА_1 8000 грн. щомісячно, а також було встановлено факт невиплати працівнику заробітної палати за період із січня по червень 2017 року, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що є підстави для задоволення позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та необхідністю стягнення із відповідача не виплаченої заробітної плати за період із січня 2017 року по червень 2017 року з розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 8000 грн., що становить 29857,42 грн. (48000 зарплата за 06 місяців - 18142,58 виплачена зарплата = 29857,42 недоплачена зарплата).

Крім того, судом першої інстанції було зроблено висновок, що оскільки ОСОБА_1 , звільнений 13 червня 2017 року, то в цей день відповідач повинен був виплатити усю належну йому до виплати заробітну плату та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що відповідачем не було зроблено. Судом першої інстанції було взято до уваги розрахунок середнього заробітку наданий позивачем ОСОБА_1 , згідно з якого, заробітна плата позивача за квітень-травень 2017 року складала 16000 грн., середньоденна заробітна плата за один робочий день становить 410,26 грн. (1600:39 кількість робочих днів у квітні та травні 2017 року). Кількість робочих днів за період з 13 червня 2017 року по 29 травня 2019 року становить 490 днів. Таким чином середній заробіток позивача ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні з 13 червня 2017 року по 29 травня 2019 року становить 201027,40 грн. / 410,26 заробітна плата за один робочий день х на 490 робочих днів = 201027,40 грн./ У зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні були задоволені в розмірі 201027,40 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для застосування судом в рішенні передбачених законодавцем санкцій до роботодавця за порушення трудових прав працівника мають існувати відповідні правові підстави для цього, яких колегія суддів по справі не вбачає.

Відповідно до ч.1, 2 , 5 ст.263 ЦПК України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що наказом №30/8к від 30 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу начальником Рівненського складу ТзОВ «Інтайм» з 31 серпня 2016 року, а з 1 грудня переведений на посаду заступника, а звільнений із роботи 13 червня 2017 року. (а.с.127).

Згідно штатного розпису підприємства відповідача тарифний оклад ОСОБА_1 з січня по червень 2017 року складав 3450 грн..(а.с.40,45), з якого справлялись податки та обов`язкові платежі.

Виходячи з розміру зазначеного окладу бухгалтерією відповідача ОСОБА_1 при звільненні були нараховані відповідні суми та виплачені в два етапи. Зокрема не вдень звільнення були виплачені лише кошти за перебування позивача на лікарняному, які надійшли з Фонду соціального страхування після його звільнення з роботи.

Розмір заробітної плати у 8000 грн. ОСОБА_1 не довів. В судових рішеннях, на які він посилається, де на його думку був встановлений отримуваний ним розмір заробітної плати, ця обставина не була предметом доказування та фактично відтворена з його слів.

Також не може бути доказом отримуваного ним розміру заробітної плати розміщене відповідачем оголошення в ЗМІ про вакантність посади, яку він займав, та пропозиція претендентам зарплати в 8000 грн..

Якщо на підприємстві велась подвійна бухгалтерія або частина зарплатні позивачу виплачувалась неофіційно, то такі правовідносини не можуть бути предметом доказування в даному судовому спорі і такі обставини встановлюються за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, посилання місцевого суду на розмір заробітної плати ОСОБА_1 , фактично з його слів є припущенням, а проведені ним розрахунки відповідно є невірними, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна інстанція доходить висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в частині позову про стягнення заробітної плати та індексації за час затримки виплати заробітної плати, такі витрати слід віднести на рахунок держави.

Судовий збір, що підлягав до сплати при подачі заяви про збільшення позовних вимог, за вимогою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2010,27 грн. сплачений не був, тому його слід стягнути з нього в прибуток держави.

Також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІН-ТАЙМ» слід стягнути судові витрати, що складаються із частини судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги в сумі 3015,40 грн., зокрема за оскарження рішення в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині вимог, зокрема про стягнення заробітку та індексації компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» частину судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги в сумі 452,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення заробітної плати, індексації за час затримки виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави судовий збір в сумі 2010,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» судові витрати, що складаються із частини судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги в сумі 3015,40 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» частину судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги в сумі 452,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків