Справа №461/7488/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю

секретаря судових засідань Сидорак М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» ( адреса: м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) про визнання недійсними складів комісій, визнання недійсним призначення повторних іспитів, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця», в якому просив суд:

-визнати недійсними склади комісій, які 05.03.2002 та 19.03.2002 приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 ;

-визнати недійсним призначення на 19.03.2002 повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 ;

-скасувати наказ № 78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця»

-стягнути з ДТГО «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року.

-скасувати накази № 137 від 19.05.2015 та № 162 від 17.06.2015 начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» та поновити на попередній роботі машиніста тепловоза ОСОБА_1 Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі.

-стягнути з ДТГО «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17.06.2015 року по час прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що станом на березень 2002 року працював машиністом тепловозу у оборотному локомотивному депо Івано-Франківська відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Коломия» (нині «Моторвагонне депо Коломия») ДТГО «Львівська залізниця» та був членом Вільної профспілки машиністів України оборотного депо Івано-Франківськ. Зазначає, що перевірка знань машиніста ОСОБА_1 05.03.2002 та 19.03.2002 проводились у недійсному складі комісій, оскільки на порушення ч.3 ст.36 Конституції України та зазначених положень наказу № 180 Мінтранспорту України у складі комісій не було представника ВПМУ оборотного депо Івано-Франківськ. Крім цього, зазначає, що в період з 05.03.2002 до 19.03.2002 ОСОБА_1 був позбавлений можливості на самопідготовку до здачі іспитів 19.03.2002, оскільки хворів, що підтверджується даними листка непрацездатності у березні 2002 року та розрахункового листка по заробітній платі за березень 2002 року. Вважає, що для забезпечення ОСОБА_1 відповідної підготовки до повторної здачі іспитів комісія зобов`язана була призначити повторну здачу іспитів на інший день, ніж 19.03.2002 року, в межах місячного строку, визначеного наказом № 180 Мінтранспорту України. Проте, повторні іспити були проведені 19.03.2002 року. Тому на думку позивача, перевірка знань машиніста ОСОБА_1 19.03.2002 є недійсною, оскільки проводились з порушенням положень п.4 та додатку N 3 п.1 до наказу № 180 Мінтранспорту України.

В позові зазначено, що за результатами недійсних іспитів 05.03.2002 і 19.03.2002, що проведені у недійсному складі комісій та без надання ОСОБА_2 необхідного часу для самопідготовки, оскаржуваним наказом № 78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия» машиніста тепловоза ОСОБА_1 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до вирішення питання його подальшого працевлаштування або звільнення з роботи.

Згідно позову, Наказом № 111 від 28.03.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» у зв`язку з перервою в роботі за спеціальність машиніста тепловоза ОСОБА_1 з 01.04.2002 року по даний час призначив на 05.05.2015 року комісійне приймання і здачу машиністом ОСОБА_1 іспиту з перевірки знань відповідно до наказу № 499 Мінтрасзв`язку України. Позивач зазначає, що на порушення п.2.1. Положення, що затверджене наказом № 499 Мінтрасзв`язку України, машиністу ОСОБА_1 не були організовані технічні заняття за відповідною програмою. Наказом № 137 від 19.05.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани за неявку 05.05.2015 року на іспити. В подальшому, наказом № 115 від 06.05.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» у зв`язку з перервою в роботі за спеціальністю машиніста тепловоза ОСОБА_1 з 01.04.2002 року по даний час та неявку на іспити 05.05.2015 року, призначив на 18.05.2015 року комісійне приймання і здачу машиністом ОСОБА_1 іспиту з перевірки знань відповідно до наказу № 499 Мінтрасзв`язку України. Проте позивач зазначає, що на порушення п.2.1. Положення, що затверджене наказом № 499 Мінтрасзв`язку України, машиністу ОСОБА_1 знову не були організовані технічні заняття за відповідною програмою.

Наказом № 162 від 17.06.2015 начальник «Моторвагонного депо Коломия» притягнув машиніста ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України у зв`язку з наявністю наказу № 137 від 19.05.2015 про притягнення до дисциплінарної відповідальності за неявку на іспити 05.05.2015 року та у зв`язку з повторною неявкою на іспити 18.05.2015 року. Позивач вважає, що в порушення вимог КЗпП України начальник «Моторвагонного депо Коломия» повторно не врахував обставини, що після істотної перерви в роботі (з 01. 04.2002 до 28.03.2015 і 06.05.2015) з працівником ОСОБА_1 не проводились технічні заняття відповідно до вимог п.2.1. Положення. Тому його звільнення відбулось без законної підстави, оскільки дисциплінарні стягнення за наказами № 137 від 19.05.2015 і № 162 від 17.06.2015 вчинені з порушенням вимог ч.3 ст.149 КЗпП України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.10.2018 р. у справі відкрито провадження.

Провадження у справі не зупинялось, а тому не було підстав для його поновлення.

Клопотанням Волошина А.О. від 27.10.2018 р. позивач просив суд витребувати у відповідача докази:довідку про тарифну ставку машиніста тепловоза, копію акту іспитів, копію протоколу іспитів, виписку ж журналу, копію листка непрацездатності. Суд відмовив в задоволенні даного клопотання через необгрунтованість.

31.05.2019 р. позивач ОСОБА_1 подав суду клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати від Івано-Франківського міського суду належним чином засвідчені копії наявних у матеріалах справи №2-6711-2002 первинної позовної заяви від 08.07.2002 р., протоколу судового засідання від 02.12.2002 р., заяву про зміну підстав позову згідно ст. 103 ПК України. Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки в матеріалах клопотання містяться копії судових рішень по справі №2-6711/2002 рік, які суд приймає до уваги. Відтак в витребуванні зазначених в клопотання документів не має потреби, а також позивач не довів суду неможливості самостійного отримання цього доказу. Оскільки ОСОБА_1 був стороною по справі №2-6711/2002 - він вправі самостійно знайомитись з матеріалами справи та отримувати від суду належним чином засвідчені копії документів.

Позивача в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 01.08.2019 р., що підтверджується копією списку рекомендованих листі галицького районного суду м. Львова та реєстром поштових відправлень. Відповідно до сайту Укрпошти при відстеженні поштових відправлень встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав повістку із зазначенням дати, часу та місця судового засідання 01.08.2019 р. особисто. Згідно позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. Через канцелярію суду поступила заява представника відповідача про розгляд справи у її відсутності. Згідно наявного в матеріалах письмового відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечила повністю. Зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та незаконними і такими, що не відповідають дійсності. З приводу позовних вимог щодо визнання недійсним склади комісій, які 05.03.2002 р. та 19.03.2002 р. приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , а також визнання недійсним призначення на 19.03.2002 р. повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 зазначила про пропущення строку звернення до суду. З приводу вимоги визнати наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 незаконним, та поновлення на роботі просила закрити провадження в справі в цій частині позовних вимогах, оскільки щодо цих позовних вимог вже є рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р., яким в позові ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2006 рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 залишено без змін. Представник відповідача у відзиві зазначила про безпідставність позовних вимог про скасування наказів № 137 від 19.05.2015, № 162 від 17.06.2015 начальника « Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» та поновлення на попередній роботі машиніста тепловоза ОСОБА_1 . Представник відповідача зазначила, що для здачі іспитів призначених на 27.04.2015 р., 05.05.2015 р., 18.05.2015 р. та 28.05.2015 р. ОСОБА_1 не з`явився, за що йому було оголошено догану, а потім звільнено з роботи згідно з вимогами Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку - такі задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог скасування наказів № 78 від 01.04.2002 року, № 137 від 19.05.2015р., № 162 від 17.06.2015 р.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника позивача та відповідача, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював машиністом тепловозу у оборотному локомотивному депо Івано-Франківська відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» , що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1

Оскаржуваним наказом начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р. відсторонено від роботи без збереження заробітної плати машиніста тепловоза ОСОБА_1 до вирішення питання його подальшого працевлаштування або звільнення його з роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі через недостатню кваліфікацію.

Згідно копії позовної заяви (яку позивач просив витребувати з матеріалів справи №2-6711-2002, а.с. 29-31) ОСОБА_3 просив суд скасувати наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р. у справі 2-6711/2002 р. в позові ОСОБА_1 про скасування наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р. відмовлено (а.с.32-36).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2003 р. рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд в той же суд. (а.с.37-38).

Ухвалою Верховного суду України від 20.04.2015 р. ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2003 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду (аю.с.39-40).

Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 08.07.2005 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема визнано незаконним наказ начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р.(а.с. 41-43).

Ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2006 р. рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 08.07.2005 р. скасовано, а рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р. залишено без змін (а.с. 44-47).

Отже, з приводу визнання незаконним наказу начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р. наявне рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р., яке ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2006 р. залишено без змін.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщонабрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Оскільки рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 р. набрало законної сили, - суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» про скасування Наказу №78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця».

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наказом начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» № 78 від 01.04.2002 р. відсторонено від роботи без збереження заробітної плати машиніста тепловоза ОСОБА_1 до вирішення питання його подальшого працевлаштування або звільнення його з роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі через недостатню кваліфікацію. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2002 року, яке вступило в законну силу, відмовлено у визнанні незаконним Наказу №78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця», тобто встановлено правомірність такого наказу. Вказаним наказом позивача відсторонено від посади без збереження заробітної плати, відтак у суду немає підстав задовольняти похідні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01.04.2002 року до 17.06.2015 року.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказів № 137 від 19.05.2015 р. та № 162 від 17.06.2015 р. начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» та поновлення на попередній роботі машиніста тепловоза ОСОБА_1 - суд відмовляє в їх задоволенні враховуючи наступне.

Наказом № 137 від 19.05.2015 р. позивача ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Крім цього, даним наказом призначено перевірку знань з безпеки руху та маневрої роботи машиністу ОСОБА_1 (а.с. 14, зв.).

Наказом № 162 від 17.06.2015 р. начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» машиніста ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.15, зв.).

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_1 від 23.06.2015 р. (а.с.25) позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогою пересилання трудової книжки. Згідно з копією опису цінного листа та копією розписки про отримання рекомендованого поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав трудову книжку 23.06.2015 року (а.с.26-27).

Згідно п.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місці, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, судом встановлено що ОСОБА_1 вправі звертатись з позовними вимогами щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі в місячний строк з дня видачі трудової книжки, тобто до 23.07.2015 р. З даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова 01.10.2018 р. (дата проставлення поштового штампу на конверті). Тобто, судом встановлено пропущення позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами щодо скасування наказів № 137 від 19.05.2015 р. та № 162 від 17.06.2015 р. начальника «Моторвагонного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця» та поновлення на попередній роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДТГО «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 17.06.2015 по час прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі та є такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсними склади комісій, які 05.03.2002 р. та 19.03.2002 р. приймали іспити з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 та визнання недійсним призначення на 19.03.2002р. повторних іспитів з перевірки знань машиніста ОСОБА_1 , - суд відмовляє в їх задоволенні, враховуючи положення п. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України. В даному випадку ОСОБА_1 вправі був звертатись з даними позовними вимогами в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки згідно з копією опису цінного листа та копією розписки про отримання рекомендованого поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав трудову книжку 23.06.2015 року, відтак з цими позовними вимогами міг звернутись до суду до 23.09.2015 р.

Керуючись ст.ст. 258,259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» ( адреса: м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) про скасування Наказу №78 від 01.04.2002 року начальника «Локомотивного депо Коломия» ДТГО «Львівська залізниця».

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного територіального галузевого об`єднання «Львівська залізниця» ( адреса: м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Повний текст рішення складений 24.09.2019 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Радченко В.Є.