КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Березовенко Р.В.

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа:Уповноважена Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом який обґрунтовує тим, що 26.01.2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" було укладено депозитний договір № ДФ- про строковий банківський вклад зі щомісячною виплатою відсотків, однак Постановою Правління Національного Банку України від 12 лютого 2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, відповідно до Постанови Правління Національного Банку України від 11.06.2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства "Енергобанк", Виконавчою дирекцією Фонду прийнятого рішення № 12 від 12 червня 2016 року № 115 «Про початок процедури ліквідації П "Енергобанк" та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк", однак належні для позивача кошти Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не повертав з 20.10.2015 року до 24.05.2016 року, чим було завдану позивачу шкоду та нанесено матеріальні збитки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 282 599,80 грн., а саме : пеню за прострочення зобов`язання - 262599,80 грн., відшкодування моральної шкоди - 20000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом не правильно застосовано норми матеріального права щодо спірних правовідносин.

Просила, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Суд першої інстанції дослідивши надані докази, дійшов висновку з яким погоджується і колегія суддів, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Судом першої інстанції встановлено наступне.

26.01.2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" було укладено депозитний Договір № ДФ- про строковий банківський вклад зі щомісячною виплатою відсотків: сума вкладу 100 000,00( сто тисяч гривень); строк розміщення 182 дня (з 25.01.2015 р. по 27.07.2015 р.); зі сплатою : 23,75% річних.

Того ж дня на виконання умов Договору ОСОБА_1 було здійснено платіж на користь ПАТ "Енергобанк" в розмірі 100 000,00 (сто тисяч гривень) згідно квитанції № 157387 від 26 січня 2015 року призначення платежу : залучення коштів на депозит згідно укладеної Угоди № 122655- 1401 від 26.01.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ "Енергобанк " до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 лютого 2015 року № 29 « Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Енергобанк", згідно з яким з 13 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено ОСОБА_2 Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Енергобанк " строком на 1 рік - з 12 червня 2015 року до 11 червня 2016 року.

Постановою Національного банку України від 11.06.2015 р. № 370 було прийнято рішення "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Енергобанк".

В свою чергу на виконання вимог ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято Рішення від 12.06.2015 р. № 115 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Енергобанк", призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку" та повідомлено вкладників банку про те що з 19.06.2015 р. Фонд розпочинає виплату коштів вкладникам банку "Енергобанк".

Згідно листа повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 р. № 02-036-24224/16 за підписом заступника директора - розпорядника Фонду А.Г. Кияк - Лопушанську О. Г . повідомлено про те, що належна їй сума гарантованого відшкодування за вкладом в ПАТ "Енергобанк" перерахована грошовим переказом в ПАТ «ПУМБ» для отримання коштів, вона може звернутися з 24.05.2016 року в найближчу філію ПАТ «ПУМБ» з паспортом та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера.

27.05.2016 року через відділення № 7 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» позивачем, ОСОБА_1 було отримано згідно Заявки на видачу готівки № 670407 належні їй грошові кошти в сумі 100 612,95 грн., як вкладнику ПАТ "Енергобанк", що гарантовані Фондом.

Посилання позивачана положення ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачається можливість стягнення пені у розмірі 3% річних на користь позивача за кожен день прострочення виконання зобов`язання не ґрунтуються на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Підстави для стягнення грошових коштів у іншому порядку ніж передбаченим Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - відсутні.

Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників.

Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

З наведеного також вбачається, що Загальний реєстр не складається та не затверджується уповноваженою особою Фонду гарантування, як і Перелік вкладників не складається та не затверджується Фондом гарантування.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Щодо застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», то позивач, як вкладник банку, та відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в договірні відносини не вступали, та відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 5 ст 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Даючи юридичний аналіз матеріалам справи, беручи до уваги, що діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та процедура ліквідації банку регулюється спеціальним законодавством, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами не може бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів», та положення Цивільного кодексу України, що регулюють договірні зобов`язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв`язку з їх порушенням, крім того з урахуванням того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладені на нього законом зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

Р.В. Березовенко