Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1905/1/2010

провадження № 61-15857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - публічне акціонерне товариство «Айбокс банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Айбокс банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Ластовки Н. Д.

від 12 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В., від 09 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 12 липня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було набуто у власність: земельну ділянку площею 0,0963 га та розташований на ньому будинок площею 40,4 кв. м по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,39 га, розташовану по АДРЕСА_2 ; житловий будинок по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 . Посилаючись на те, що з травня 2008 року сторони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків, згоди щодо поділу майна не дійшли, просила розірвати шлюб, визнати за нею право власності на все вказане вище майно, крім квартири, яку просила залишити за відповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0963 га та розташований на ньому будинок площею 40,4 кв. м по

АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,39 га, розташовану по АДРЕСА_2 ; житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше спільне подружнє життя сторін та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому такий підлягає розірванню. Проводячи поділ вказаного вище майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що з позивачем проживають їх спільні з відповідачем діти, а тому її частка в силу вимог статті 70 СК України підлягає збільшенню. Крім того, відповідач не заперечував проти поділу майна подружжя у спосіб, який заявлений позивачем.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк» (далі -

ПАТ «Айбокс Банк», банк) відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. Судом апеляційної інстанції зазначено, що дійсно частина майна була передана ОСОБА_2 в іпотеку ПАТ «Аграрний комерційний банк», правонаступником якого є

ПАТ «Айбокс Банк», однак рішенням районного суду права банку не порушені, оскільки передача майна в іпотеку не означає неможливість здійснювати поділ спільного майна подружжя. При цьому іпотека є дійсною і для нового набувача іпотечного майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Айбокс банк» просить скасувати судові рішення в частині поділу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників справи

Касаційна скарга мотивована тим, що частина нерухомого майна, яке поділене між сторонами у справі, передана банку в іпотеку. Рішенням суду звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки. Поділ цього майна та визнання за позивачем права власності на іпотечне майно унеможливило належне виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, не залучивши банк до участі у справі, судовими рішеннями порушені його права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 12 липня 1986 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було набуто право власності на різне майно, зокрема, у 1999 році і на земельну ділянку площею 0,390 га та розташований на ній житловий будинок по АДРЕСА_2 . Право власності на це нерухоме майно було зареєстроване за відповідачем.

28 грудня 2006 року між ВАТ «Аграрний комерційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Айбокс Банк», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок по АДРЕСА_2 . Договір іпотеки був укладений на забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору від 07 вересня

2006 року. ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену згоду на укладення цього договору.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 травня 2013 року задоволено позов банку до ОСОБА_2 , як іпотекодавця, та звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки, шляхом його реалізації через прилюдні торги. Даних про виконання цього рішення матеріали справи не містять.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 визнавав позовні вимоги своєї дружини та не заперечував проти поділу майна подружжя, зокрема, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки (а. с. 25).

Позиція Верховного Суду

Судові рішення оскаржуються лише в частині поділу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по АДРЕСА_2 , тому відповідно до статті 400 ЦПК України в іншій частині законність ухвалених судами попередніх інстанцій рішень не перевіряється.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується зміни власника іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та впливає на можливість виконання цього рішення.

Щодо порушення прав іпотекодержателя у подібних правовідносинах вказував Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2513св16 та Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 61-20786св18.

Посилання апеляційного суду на те, що права банку незалученням до участі у справі не порушені, оскільки згідно зі статтею 23 Закону України

«Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки

від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки у випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжям, то до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

При цьому ні іпотекодавець ОСОБА_2 , ні новий власник предмета іпотеки ОСОБА_1 всупереч частини третьої статті 36 ЦПК України

2004 року не повідомили про необхідність залучення до участі у розгляді справи іпотекодержателя ПАТ «Айбокс Банк».

Суд першої інстанції на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував коло учасників справи, які повинні брати участь у її розгляді, ухваливши рішення про перехід права власності на предмет іпотеки, яке стосується прав іпотекодержателя, помилково не залучив до участі у розгляді справи

ПАТ «Айбокс Банк». При цьому суд не звернув уваги на те, що є рішення суду від 28 травня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому зміна власника іпотечного майна перешкоджає його виконанню.

Апеляційний суд на наведені порушення норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і також дійшов помилкового висновку, що ухваленим судовим рішенням права банку не порушені.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, оскільки судами допущено порушення норм процесуального права, рішення у справі стосуються прав та інтересів

ПАТ «Айбокс Банк», яке до участі у справі залучено не було, судові рішення в силупункту 8 частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Айбокс банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по

АДРЕСА_2 скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта