ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2012/19 Справа № 199/7250/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року ків справи

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2018 року

по справі за скаргою Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла скарга Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2018 року скаргу Громадської організації "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація" в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, до якого на виконання надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17, (2/199/2932/17) щодо письмового повідомлення від 05.05.2018 № 12185-33-18/20.1 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, вчинити дії, пов'язані з виконанням виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17, (2/199/2932/17) та направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82, за місцем проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1):індекс АДРЕСА_1.

Стягнуто з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2) компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 224,10 грн.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В решті скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2018 року по справі №199/7250/17 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 по справі №199/7250/17 у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2018 року стягувач ОСОБА_1 направив до відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист по справі 199/7250/17-ц про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., який був отриманий виконавчою службою 17.04.2018 року та розподілений на старшого державного виконавця Башілова Валентина Олександровича.

Повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 05.05.2018 року старший державний виконавець Башілов В.О. повернув виконавчий лист без виконання з посиланням на наявні визначені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, керуючись п.10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З матеріалів справи вбачається, що старшим державним виконавцем порушений строк вчинення виконавчих дій і прийняття процесуальних рішень, оскільки старшим виконавцем виконавчий лист був отриманий 17.04.2018 року, а повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання було винесено лише 05.05.2018 року, тобто після спливу трьох робочих дів, що передбачено ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.4 розділу І Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний суд України, Верховний суд України тощо.

Вказаний виконавчий документ повністю відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у цьому виконавчому документі є один стягувач, на користь якого стягнуто з одного боржника грошову суму.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Старшим державним виконавцем виконавчий лист був отриманий 17 квітня 2018 року, а повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання було прийнято лише 08 травня 2018 року, тобто після спливу трьох робочих дів, що передбачено ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»

Так, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з п.4 розділу І Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що повернення виконавчого документа з наведених вище підстав порушує право ОСОБА_1 як стягувача на задоволення його вимог, пов'язаних з виконанням виконавчого листа.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист ОСОБА_1 по справі №199/7250/17-ц було отримано лише 05 травня 2018 року, колегія суддів ставиться критично, оскільки 18.04.2018 року заява ОСОБА_1 була прийнята та зареєстрована відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засади розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5, вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою (приватним виконавцем або його помічником) і реєструється у Системі в день її надходження. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи.

Також зі статі 1 Розділу IV Внесення до Системи відомостей щодо здійснення виконавчого провадження Положень про автоматизовану систему виконавчого провадження затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5 вбачається, що Державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Доводи апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства, тому державний виконавець обґрунтовано повернув виконавчий документ - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Доказів добровільного виконання ухвали суду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, матеріали справи не містять, отже ОСОБА_1 в установленому законом порядку звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання цього судового рішення. Посилання державного виконавця на те, що органами ДВС не допускається проведення виконавчих дій щодо вказаного боржника не ґрунтуються на законі.

Виходячи з наведеного, рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є помилковим.

Крім того, бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України фактично призводять до тривалого невиконання судового рішення, що порушує передбачений ст.18 ЦПК України принцип обов'язковості судових рішень та права стягувача ОСОБА_1 Апеляційна скарга Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України містить посилання на гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий судовий розгляд та практику Європейського суду з прав людини про недопустимість обмежень вказаного права та надзвичайного формалізму. Однак при цьому саме допущеним тривалим невиконанням судових рішень фактично і ігнорується право на справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є саме виконання судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова