Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 641/2543/17

провадження № 61-27604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - державне підприємство «Завод імені В. О. Малишева»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лаптікова Ганна Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства

«Завод імені В. О. Малишева» на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова, у складі судді Боговського Д. Є., від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів:

Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Хорошевського О. М., від 23 серпня

2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2017 року державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (далі - ДП «Завод імені В.О. Малишева») звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Комінтернівський ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області) Лаптікової Г . В. (далі - державний виконавець).

Скарга ДП «Завод імені В.О. Малишева» обґрунтована тим, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження № 53743564 з виконання виконавчого листа № 645/6421/13-ц, виданого 11 липня

2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року, було порушено вимоги статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі вказано неповну назву боржника, а саме замість правильної назви державне підприємство «Завод імені

В. О. Малишева» вказано ДП «Завод ім. Малишева», що скаржник вважав підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати постанову державного виконавця від 11 квітня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53743564 незаконною та скасувати її.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 липня

2017 року скаргу ДП «Завод імені В. О. Малишева» залишено без задоволення.

Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що оскаржуване рішення державного виконавця було прийнято відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права

ДП «Завод імені В. О. Малишева» порушено не було.

Виконавчий лист, виданий 11 червня 2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова крім найменування боржника містить інформацію про його організаційно-правову форму та код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

(далі - код ЄДРПОУ, ідентифікаційний код юридичної особи)

ДП «Завод імені В. О. Малишева», що є достатнім для ідентифікації боржника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Завод імені В. О. Малишева» відхилено, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду мотивована тим, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що оскаржене рішення державного виконавця прийнято згідно вимог чинного законодавства та у межах повноважень суб`єкта оскарження

При цьому, апеляційний суд зазначив, що ДП «Завод імені В. О. Малишева» не позбавлено права звернутися до суду із заявою про виправлення описки в судовому рішенні та виконавчому документі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ДП «Завод імені В. О. Малишева», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 641/2543/17 із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 641/2543/17 передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ДП «Завод імені В.О. Малишева» мотивована тим, що твердження судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у виконавчому листі інформації про організаційно-правову форму та

код ЄДРПОУ боржника є достатнім для його ідентифікації є хибними, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено що у виконавчому листі обов`язково повинно бути зазначено і організаційно-правова форма і повне найменування боржника - юридичної особи та за наявності код ЄДРПОУ.

Порушення прав ДП «Завод імені В.О. Малишева» полягає в тому, що незаконне відкриття виконавчого провадження № 53743564 призвело до нарахування виконавчого збору за невиконання рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження.

Крім того суд першої інстанції в порушення положень розділу 7 ЦПК України

порушив нову справу № 641/2543/17, в той час, як скарга на рішення державного виконавця винесена при виконанні виконавчого листа № 641/6421/13-ц мала розглядатися виключно в межах справи № 641/6421/13-ц, за участі всіх учасників справи.

ОСОБА_2 - стягувач у виконавчому провадженні до участі у розгляді скарги судом першої інстанції залучений не був, хоча ця справа безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Комінтернівським районним судом м. Харкова 11 липня 2016 року у справі № 641/6421/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ДП «Завод ім. Малишева», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування шкоди видано виконавчий лист про зобов`язання ДП «Завод ім. Малишева» провести перерахунок втраченого заробітку з травня 1992 року по 01 квітня 2001 року, передавши відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові довідку про розмір втраченого заробітку в сумі 56, 46 грн.

Згідно з витягом державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повним найменуванням боржника

є - державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева».

У виконавчому листі та відповідно у постанові про відкриття виконавчого провадження найменування боржника зазначено, як

ДП «Завод ім. Малишева».

Виконавчий лист містить інформацію про організаційно-правову форму та код ЄДРПОУ боржника, який відповідає ідентифікаційному коду

ДП «Завод імені В. О. Малишева».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо до суду на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року та статті 18 чинної редакції ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами першою - другою статті 369 ЦПК України 2004 року визначено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктами 3, 4 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) передбачено, що виконавчому документі зазначаються зокрема:

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до пунктів 2, 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5) виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону державний виконавець враховує, що повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Згідно частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Комінтернівський районний суд м. Харкова 11 липня 2016 року видав виконавчий лист у якому зазначені відомості про боржника (найменування, його місцезнаходження, код ЄДРПОУ), які дозволяють здійснити повну ідентифікацію боржника.

Найменування боржника у виконавчому листі № 645/6421/13-ц, виданому

11 липня 2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, зазначено відповідно до резолютивної частини рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року.

При цьому, ДП «Завод імені В.О. Малишева» не заперечувало того, що є стороною у справі № 645/6421/13-ц та свого обов`язку виконати судове рішення ухвалене за результатами розгляду цієї справи.

Вказівка у виконавчому листі найменування боржника

ДП «Завод ім. Малишева» замість державне підприємство

«Завод імені В. О. Малишева», за наявності ідентифікаційного коду та юридичної адреси, які в своїй сукупності дозволяють поза розумним сумнівом ідентифікувати боржника, не давали державному виконавцю підстав для повернення виконавчого листа.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами прав стягувача у виконавчому провадження підлягають відхиленню, оскільки судові рішення ухвалені фактично в інтересах стягувача ОСОБА_2 , який їх в касаційному порядку не оскаржував.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів по суті вирішення справи та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, які б давали підстави для скасування судових рішень.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі були предметом дослідження судів першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Завод імені В. О. Малишева» залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта