Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1538/17 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року під головуванням судді Дубовік О.М.

у цивільній справі №278/1538/17 за позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації та Служба у справах дітей Житомирської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року неповнолітній ОСОБА_4 через свого законного представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. Просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_3 із вказаного будинку. В обґрунтування заявлених вимог законний представник зазначала, що її син ОСОБА_4 є власником спірного житлового будинку, в якому зареєстрована та проживає відповідач. Остання перешкоджає ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися його власністю. На прохання звільнити житло відповідач не реагує. Наведені обставини змусили звернутись до суду за захистом прав позивача.

Рішенням Житомирського районного суду від 12 березня 2018 року позов задоволено.

Усунуто малолітньому ОСОБА_4, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5, перешкоди в користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та виселено ОСОБА_3 з вказаного будинку, що належить на праві власності ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 640 грн. судового збору.

У поданій через свого представника ОСОБА_6 апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що право власності на спірний житловий будинок оскаржується апелянтом у цивільній справі №278/627/15-ц за позовом ОСОБА_7, процесуальним правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору і в разі задоволення такого позову будь-які правові підстави для її виселення будуть відсутні. Крім того, враховуючи, що вона на законних підставах з 05.10.2010 року зареєстрована та проживає в спірному житловому будинку, позивачем не було доведено факт чинення нею перешкод у користуванні зазначеним будинком. Позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком позивачем не заявлялися, а тому, на думку апелянта, відсутні підстави для виселення її з цього будинку. Проте суд на це уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, інтереси якого як законний представник в силу ч.1 ст.59 ЦПК України представляє його матір - ОСОБА_5, на підставі договору дарування від 01 червня 2017 року є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4,12).

Зазначений договір є чинним.

Відповідач перебувала в шлюбі з померлим 23 квітня 2015 року ОСОБА_7, який, як встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, був власником зазначеного вище житлового будинку (а.с.196,197).

Відповідно до копії паспорта, ОСОБА_3 зареєстрована в спірному житловому будинку з 05 жовтня 2010 року (а.с.194).

Згідно з положеннями ст.ст.55,124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із визначених ч.2 ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Зазначена правова позиція також висловлена Верховним судом України від час розгляду справи № 6-158цс14.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що проживання відповідачки у спірному житловому будинку чинить перешкоди у вільному розпорядженні ним його власником та правильно вважав, що позов про усунення перешкод у користуванні належним позивачеві на підставі дійсного нотаріально посвідченого договору дарування підлягає задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 20.02.2019 року.