Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/59/19
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

15 лютого 2019 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грек М.М.,

за участю серетаря судового засідання Кащук Л.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрні Системні Технології"

про дострокове розірвання договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить про дострокове розірвання договорів оренди землі, укладених 05.01.2015р. від імені ОСОБА_3, спадкоємцем майна якого вона є, з ТОВ "Аграрні Системні Технології", мотивуючи це тим, що відповідач допустив ситематичну невиплату орендної плати за користування земельними ділянками, відповідач порушив умови договору, що є підставою для їх розірвання.

Представник відповідача Груба Д.І. подав до суду клопотання про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Київської області від 02.08.2018р. у справі № 911/1540/18 від 02.08.2018р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Аграрні Системні Технології", тому вважає, що справа за позовом ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Суд, вважає, що провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрні Системні Технології" про дострокове розірвання договорів оренди землі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

19.11.2018 року порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні Технології» (Код , 08666, Київська обл., Васильківський район, село Соколівка, вулиця Урожайна, будинок 4) відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 02.08.2018 року у справі № 911/1540/18.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 2 ЦПК України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Так, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вказана кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відповідно до якої, Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Вказані вище спори відносяться до виключної підсудності господарських судів, про що свідчать приписи ч. 9 ст. ЗО ГПК України.

Так, позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди землі, що за своєю правовою природою є майновою вимогою з огляду на наступне.

Характер позову визначається на підставі аналізу його предмета як сукупності вимог до відповідача, щодо яких позивач просить суд ухвалити рішення.

Якщо предмет позову стосується вимог про захист права або інтересу, об'єктом яких є майно в розумінні статті 190 ЦК України - такий позов є майновим.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, право оренди є майновим правом, яке є неспоживчою річчю, тобто майном в розумінні цивільного законодавствам.

Відповідно ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Тобто, в разі задоволення позову про розірвання договору оренди земельної ділянки, така земельна ділянка має передаватись від однієї особи (орендаря) до іншої особи (орендодавця, власника).Отже, за змістом вказаних норм, за договором оренди орендодавець передає у строкове, платне користування орендаря своє нерухоме майно - земельну ділянку, а розірвання договору оренди передбачає повернення земельної ділянки її власнику. Крім того, від користування орендованою земельною ділянкою за оскаржуваним договором оренди отримується дохід, тобто ТОВ «Аграрні системні технології» має майнові права та обов'язки щодо орендованої земельної ділянки, що також підтверджує те, що даний позов є майновим.

Таким чином, підсумовуючи, можна дійти висновку, що позов є майновим з огляду на те, що:

1) Стосується права володіння та користування Відповідача майном (земельною ділянкою), а також права Відповідача на отримання доходів з такого майна, тобто майнових прав Відповідача, а також майнових обов'язків (виплати орендної плати тощо), що є неспоживною річчю в розумінні ст. 190 ЦК України.

2) Стосується питання безпосередньої передачі майна (земельної ділянки) від однієї особи до іншої, в разі задоволення позову, в силу приписів ст. 34 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки предмет позову стосується вимог про захист прав, об'єктом яких є земельна ділянка, - майно в розумінні статті 190 ЦК України, майнових права та обов'язків, даний спір є майновим та відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» його розгляд відноситься до юрисдикції господарського суду.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільну справу за позовом до такого відповідача не можна порушити, а в разі її порушення вона підлягає закриттю. Якщо під час її розгляду з'ясується, що відносно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом, то порушена цивільна справа, підлягає закриттю у зв'язку з тим, що справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 повинен розглядатись в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.1 ст.255 ЦПК України, ст.ст. 1, 12, 20 ГПК України,суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрні Системні Технології" про дострокове розірвання договорів оренди землі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

С суддя М. М. Грек