13.09.2019 Єдиний унікальний номер 205/3804/16-ц
єдиний унікальний номер № 205/3804/16-ц
провадження № 2/205/1921/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про виділ частки домоволодіння в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Співвласником іншої 1/2 частини вказаного домоволодіння є відповідач.

Позивач, уточнивши позовні вимоги в редакції від 21 червня 2016 року, просив суд виділити йому в натурі Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається в житловому будинку літ. А-1, прибудові літ. а, прибудові літ. а?, з приміщень 1-1 коридор, площею 2,30 кв.м., 1-2 кладова, площею 2,80 кв.м., 1-3 кухня, площею 8,20 кв.м., 1-4 кімната, площею 15,10 кв.м., загальною площею 28,10 кв.м., житловою площею 15,10 кв.м., а також сарай літ. Б, вбиральня літ. З, огорожа, ворота та хвіртка №№ 1-3.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Друга Дніпропетровська держнотконтора про виділ частки в натурі було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

26 грудня 2017 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року призначено у справі судово-технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2019 року відновлено провадження по даній справі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. У заяві від 13.09.2019 року представник позивача просила відкласти судове засідання у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи, що неявка позивача та його представника у судове засідання 13.09.2019р. не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання 13.09.2019р.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.1989 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1269, зареєстрованого в реєстрову книгу № 516 за реєстровим № 82 (а.с. 3, 10).

Інша Ѕ частина вищезазначеного домоволодіння належить ОСОБА_4 (а.с. 7, 10).

Згідно висновку експерта № 5824/5825-18 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 25.03.2019 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Логачовою Ю.Ф., враховуючи технічну неможливість поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та непридатний технічний стан частини житлового будинку для експлуатації, варіанти поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 технічно не можливі. Враховуючи технічний стан житлового будинку та неможливість поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» варіанти поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 не визначаються (а.с. 149-159).

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Перепланування (переобладнання) жилого будинку проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевого органу самоврядування (стаття 152 ЖК УРСР).

Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо.

Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак позивачем в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано документи про власності чи користування на земельну ділянку, доказів можливості виділу частки належної йому частини домоволодіння в натурі.

Таким чином, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому і здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), необхідно передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, а аналіз наведеного вказує на те, що провести реальний поділ будинку із виділенням сторонам їх часток за наведених вище обставин неможливо, тому в задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 319, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про виділ частки домоволодіння в натурі - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2019 року.

Суддя Н.В. Басова