Справа № 346/3934/16-ц
Провадження № 2/346/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого судді - Потятинника Ю.Р.,

з участю секретаря - Васильчук Я.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання права власності та поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що 12 січня 2013 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, серія НОМЕР_1 , але проживали як одна сім`я з 27 січня 2012 року та вели спільне господарство, мали спільні кошти.

В серпні 2012 року відповідач приїхав до ОСОБА_4 в Грецію, де прожив за її кошти протягом місяця, а потім вона передала йому 3800 доларів США, після чого він повернувся в Україну. Вона повернулася в Україну 22.11.2013року.

За час спільного проживання та шлюбу вони з відповідачем придбали спільне майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку, а саме квартиру АДРЕСА_1 та рухоме майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 листопада 2012 року за гр. ОСОБА_1 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 . Фактично вони придбали квартиру на спільні кошти, але квартира була в непридатному для проживання стані: голі стіни, де вони повністю зробили ремонт та закупили меблі, побутову та іншу техніку. Ремонт проводився на кошти позивача в суму 5000 доларів США, що на той час в переводі на національну грошову одиницю становило 50000 грн.

На протязі березня - листопада 2013 року вони проживали в Греції, де вона працювала, відповідач проживав на її кошти. На підтвердження зароблених нею коштів позивач надає довідки міністерства праці Грецької республіки за періоди з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року в перекладі українською мовою, а також копію закордонного паспорту із зазначенням часу перетину кордону.

05 квітня 2016 року вони розлучилися на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 фактично вигнав позивачку із спільної квартири нанісши при цьому їй тілесні ушкодження, після чого вона звернулася у Коломийський відділ поліції, що підтверджується висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_4 від 12.05.2016 року.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

На даний час у квартирі проживає відповідач, який всі правовстановлюючі документи на право власності на квартиру та речі придані ними забрав.

На неодноразові пропозиції позивача в добровільному порядку провести розподіл квартири відповідач не погоджується і заявляє, що вона не має право на свою частку так як він придбав квартиру до офіційного укладення шлюбу, а саме в листопаді 2012 році, тому мирної угоди про поділ спільного майна після розірвання шлюбу вони не досягли.

Згідно ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Але в ч.3 ст.70 СК України зазначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В п.19.Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, а в п.30 вказано, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України .

Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідач відмовився надати договір купівлі-продажу від 20 листопада 2012 року та інші відповідні документи для проведення оцінки квартири.

Враховуючи те, що відповідач має вільний доступ до спірної квартири, та до спільно нажитого ними рухомого майна, частину якого останній повиносив з квартири без її відома, вважає за необхідне провести реальний розподіл спільного рухомого майна подружжя.

Пунктом 5 частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу.

Фактом підтвердження спільного проживання сторін однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу вважає наступні докази: фототаблицю квартири в якому стані вони її купили, а також підтвердження перебування відповідача з ОСОБА_4 у Греції.

За час перебування у шлюбі сторонами в січні 2014р. придбано наступне рухоме майно: шафа - купе вартістю 8000 грн.; диван вартістю 5200 грн.; стіл- вартістю 1500 грн.; холодильник «ВЕКО» двокамерний - вартістю 6000грн.; газова плита та електродуховка «Піраміда» вартістю 10000 грн.; душова кабіна вартістю 4100 грн.; килим вартістю 1500 грн.; пральна машинка « Самсунг» вартістю 3600 грн.; кухонні меблі вартістю 9000 грн.; прихожа вартістю 2500 грн.; котел опалення вартістю 5000 грн.; батарея опалення 2 шт. вартістю 500 грн.; двері туалет і кімната - вартістю 3500 грн.; штори вартістю 2000 грн.; столовий набір ложок по 50 шт. вартістю 3600 грн.; унітаз вартістю 2500 грн.; умивальник вартістю 1500 грн.; комп`ютер «ТОШИБА» вартістю 2400 грн.; полушубок із нутрії вартістю 12000грн.; будівельні матеріали : плитка облицювальна до ванни вартістю 600грн.; плитка облицювальна до кухні 5 м.2 вартістю 450 грн.; підлога ламінат 30м2 вартістю 2700 грн.; шпаклівка 6 мішків по 100 грн. вартістю 600 грн.; побілка-шпаклівка вартістю 4000 грн.; крісла 4 шт. загальною вартістю 3600 грн.; телевізор плазма « Самсунг» вартістю 7200 грн.- всього на загальну суму 123 850 грн.

З цього майна ОСОБА_4 належить половина та вона погоджується, щоб присудити їй грошову компенсацію, що в загальному становить 61825 грн.

З урахуванням додатково поданих заяв позивач просить встановити факт фактичних шлюбних відносин між нею та ОСОБА_1 і проживання без реєстрації шлюбу у період з 15 жовтня 2012 року по 12 січня 2013 року. Визнати квартиру кв. АДРЕСА_2 розташовану за адресою АДРЕСА_4 , спільною сумісною власністю подружжя та поділити майно набуте за час шлюбу з ОСОБА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , виділивши в натурі її частку, а також стягнути компенсацію за рухоме майно на суму 61825 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 1/2 частину вартості проведеного капітального ремонту квартири в АДРЕСА_5 в сумі 14 912 грн.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивує тим, що він з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживав, в нього була інша сім`я і тільки рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано.

Стаття 74 Сімейного Кодексу України передбачає, що якщо жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або будь якому іншому шлюбі, набули майно за час спільного проживання, то воно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Він перебував у шлюбі із ОСОБА_5 до жовтня 2012 року, а тому жодної мови про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 бути не може. З ОСОБА_4 він проживав з 12 січня 2013 року, тобто з дня реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Перебуваючи в шлюбі із відповідачкою вони придбали майно, яке залишилося в користуванні ОСОБА_4 .

На праві власності ОСОБА_4 належить житловий будинок по АДРЕСА_6 . За спільні кошти подружжя вони придбали для будинку відповідачки: 4 пластикових вікна, вартістю кожне по 4 600 грн.- 18 400 грн, двері вхідні пластикові - 12 000 грн., всього на 30 400 грн.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України частки майна дружини та чоловіка є рівні, а тому йому належить майна на 15 200 грн.

Так як, вікна та двері встановлені в будинку, то вони призначені до будинку, пов`язані спільним призначенням і відповідно до ст. 186 ЦК України є приналежністю будинку. А тому поділити вікна і двері без втрати цільового призначення неможливо. У зв`язку з чим, він має право на одержання від ОСОБА_4 грошової компенсації відповідно до вимог ст. 364, 370 ЦК України в сумі 15 200 грн.

Також вони побудували фундамент біля будинку відповідачки для господарської споруди, але в даний час ним питання про його поділ не порушується, так як він ще не зібрав документи.

Стаття 57 Сімейного Кодексу України передбачає, що майно набуте до шлюбу є особистою приватною власністю.

Після розірвання шлюбу із першою дружиною ОСОБА_5 , він своє особисте майно перевіз до ОСОБА_4 в село Підгайчики, а саме: меблеву стінку «Фараон» - 7 500 грн.; диван - 8900 грн.; два м`які крісла по 7800 грн. - 15 600 грн. ; шафу-купе, довж. 3 м - 8000 грн.- всього на 40 000 грн. Не дивлячись на те, що вищезазначене майно є його особистою власністю, воно знаходиться в користуванні ОСОБА_4 і повернути йому його відповідачка не бажає .

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно ст. 21 ЦК України право власності є непорушним.Однак, всупереч вимогам ст. 317, 321 ЦК України він не може користуватися своїм майном, так як відповідачка не бажає йому повернути його особисте майно.

Стаття 391 ЦК України передбачає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищенаведеного просить стягнути із ОСОБА_4 на його, ОСОБА_1 , користь компенсацію за частку в спільному сумісному майні подружжя в розмірі 15 200 (п`ятнадцять тисяч двісті) гривень. Витребувати від ОСОБА_4 та передати йому, майно, яке є особистою приватною власністю : меблеву стінку «Фараон» - 7 500 грн.; диван - 8900 грн.; два м`які крісла по 7800 грн. - 15 600 грн. ; шафу-купе, довж. 3 м - 8000 грн.- всього на 40 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позивача позов підтримали, просять виділити 1/2 частину спірної квартири та відповідну частину спільно нажитого рухомого майна та компенсацію вартості 1/2 частини проведеног в квартирі ремонту. Пояснили, що 17.10.2011 року позивач поїхала в Грецію. Переписувалась з відповідачем за допомогою інтернету. В липні 2012 році відповідач зустрів її в м. Чернівці коли вона повернулась з-закордону. Він не повідомляв їй про те, що одружений, а навпаки казав, що вже давно проживає один. Вона йому вірила і він в липні 2012 р. приїхав до неї в Грецію відпочивати на 23 дні. Вона йому дала гроші на купівлю квартири в сумі 3 800 євро і на візу. Пізніше розповів їй, що розлучається. 22 листопада 2012 р. вони подали заяву про реєстрацію шлюбу і 13.01.2013р. зареєстрували шлюб. З березня 2013 року по листопад 2013р. відповідач перебував з нею в Греції. Повернулися в листопаді 2013 р. Робили ремонт в квартирі. Позивач працювала в Греції і вони жили в Греції. Всі речі купували разом. Заробітна плата відповідача становила 2500 грн., а її зарплата була 6 000 грн. Коли укладався договір купівлі-продажу спірної квартири, то вона була в Греції. Пересилала йому гроші. 21.11.2012 р. вони почали жити в спірній квартирі. Вказані в позовній заяві речі вони купували в 2015 році. В 2012 р. квартира була без вікон та дверей. В листопаді 2013 р. почали робити ремонт. За спільні кошти купували все і ремонт робили. Вона більше грошей давала, а він влансосручно проводив будівельні та ремонтні роботи В липні 2012р. в Греції вони жили в орендованій нею квартирі, як одна сім`я. Давала йому гроші при свідках. Вона жила в спірній квартирі до 12.04.2016 р. Вона в тапочках втікала з квартири, бо відповідач її бив, у зв`язку з чим зверталася в поліцію, але їй працівнки поліції повідомляли, що якщо пройде медичне освідчення, то не зможе виїхати за кордон. ОСОБА_1 позичив 2800 доларів США у друзів на купівлю квартири. Пізніше, вона дала йому 1500 євро для повернення боргу, пізніше ще 700 євро боргу повертала із спільних коштів. Квартиру купили за 14100 доларів США і окремо за 480 доларів США за котел. Відповідач мав однокімнатну квартиру із попередньою сім`єю. ОСОБА_1 жив у спірній квартирі з кінця жовтня 2012 року. ОСОБА_6 про пересилання коштів не має. ОСОБА_1 пересилав їй в Грецію фотографію квартири яку купує. Вона в квартирі не була з 12.04.2016 року, знає, що відповідач вночі вивіз телевізор.

Зустрічний позов визнали частково в частині повернення належного відповідачу рухомого майна вартістю 40000 грн. Подали письмові заперечення. Вказали, що зазначені у зустрічному позові вікна та двері були вмонтовані в травні 2016 р. без участі відповідача і придбані за кошти сина позивачки - ОСОБА_7 , що підтверджується копією видаткової накладної від 16.05.2016р. Фундамент біля її будинку в с. Підгайчики побудований також сином позивачки. Тому, у задоволенні решти вимог зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Відповідач згідний відшкодувати 1/2 частину вартості ремонту квартири в сумі 14 912 грн. Зазначені в позові речі наявні в квартирі, за виключенням: телевізора "Самсунг", який забрав товариш в рахунок погашення боргу та килиму, який забрала позивач. Будівельні матеріали використані при проведенні ремонту за цільовим призначенням. Батареї можна зняти. Згідний віддати позивачу відповідну частину сспільно нажитих в шлюбі рухомих речей. Дійсно був в Греції два рази в липні 2012р. Жив в Греції у орендованій позивачем квартирі протягом 16 днів. Спірну квартиру придбав за власні кошти отримані від продажу трикімнатної квартири по АДРЕСА_7 , яку продав 18.10.2012р. З продажу цієї квартири отримав Ѕ частину грошей, а Ѕ частину отримала колишня дружина ОСОБА_5 Другий раз в Греції перебував з березня по листопад 2013р., заробляв гроші. Позивач гроші йому не давала, тому що він мав свій заробіток. Шлюб з ОСОБА_5 розірвав 15.10.2012 р. Проживає в спірній квартирі з часу її купівлі, так як іншого житла немає. Коштів на ремонт позивач не давала, він вкладав свої кошти. Тілесні ушкодження позивачці не наносив. Під час проживання в Греції сімейних стосунків з позивачкою не підтримували. Вона знала, що він одружений. Він не хотів одружуватися, вона його змусила. Спірні речі були придбані під час шлюбу. Вимоги зустрічного позову підтримав.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що вимоги позову та зустрічного позову частково підставні і підлягають частковому задоволенню, з таких мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 12 січня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано- Франківської області, актовий запис №7, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2016 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, дане рішення вступило в законну силу 16 квітня 2016 року.

З довідок долучених до матеріалів справи перекладених з грецької мови на українську мову вбачається, що ОСОБА_4 протягом періодів: з 01.01.2012 р. до 31.12.2012 отримала від організації зайнятості робочої сили - 2583,22 євро, з 01.01.2011 р. до 31.12.2011 - 3 128,09 євро, з 01.01.2013 р. до 31.12.2013 р. - 2 376 євро, з 01.01.2014 р. до 31.12.2014 р. - 806,40євро.

З висновку про результати розгляду звернення від ОСОБА_4 наданого Коломийським відділом поліції 12.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 винесено офіційне попередження щодо недопущення в майбутнього насильства в сім`ї.

З копії закордонного паспорта позивача ОСОБА_4 видно наявніть неодноразових відміток про перетин кордону на протязі 1999-2015рр.

З довідки виданої 13 квітня 2016 року №287 вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_8 входять: син- ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_9 .

Відповідно до видаткової накладної № п/п - 000003 від 16 травня 2016 р. вікно металопластикове та двері металопластикові на загальну вартість - 60 170 грн. одрежав ОСОБА_7 .

З повторного свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 26 вересня 1988 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шлюб розірвано, дане рішення вступило в законну силу 31.10.2012 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Обідняк І.В., приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 18 жовтня 2012 року, за реєстровим номером 921, ОСОБА_1 продав трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_9 , продаж вчинено за 46 172 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого Трачук Л.В., приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області 20 листопада 2012 року, за реєстровим номером 2560, ОСОБА_1 придбав однокімнтану квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 20100 грн.

З витягу про державну реєстрацію права власності наданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №36467827 від 29.11.2012 року право власності на квартиру по АДРЕСА_10 зареєстровано за ОСОБА_1 , форма власності приватна;

З договору купівлі-продажу №ФТК-952 від 17 січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 купив пральну машинку марки "Самсунг" з аксесарами на загальну суму 3 400 грн.

З товарного чеку №47 від 16.10.2014 року наданого відповідачем вбачається, що придбання холодильник марки "Веко 2281211" вартістю 6200 грн. та газової плити "Піраміда" з духовкою вартістю 6100 грн.

Згідно висновку №010/БТ-17 судової-будівельно-технічної експертизи встановлено, що вартість проведених ремонтно-будівельних робіт при виконанні капітального ремонту квартири становить 10 594грн. Вартість використаних будівельних матеріалів при виконанні капітального ремонту квартири становить 19 230 грн. Вартість проведеного капітального ремонту квартири з часу її придбання відповідачем ОСОБА_1 20.11.2012 року становить 29 824 грн.

Проведення ремонту в спірній квартирі підтверджується також доданими до справи фототаблицями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що на прохання позивача ОСОБА_4 він допомагав отримати візу в Грецію ОСОБА_1 на 45 днів. В червні 2012 р. він заплатив 470 євро і 530 євро дав на дорогу. ОСОБА_1 приїхав і повернув йому гроші. В 2013 році він платив 800 євро за піврічну візу ОСОБА_1 . Позивач повернула йому ці кошти переводом через банк. Він знає, що сторони позичили гроші у сина позивачки на весілля. Він взяв пасорт, заплатив гроші і відніс в турфірму в м. Чернівці. Перед цим свідок відкривав собі.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що позивачка є тетою її чоловіка. Пригадує, що коли сторони купили квартиру здається в кінці 2012р., то вона приходила і бачила в квартирі унітаз, вхідні двері, вікна. ОСОБА_4 спала на підлозі, стіни були оббиті. Були вхідні двері. Перед другим Святим вечором 2013р. сторони встановили плитку. Ремонтні роботи проводили поступово. Була в квартирі приблизно 5 разів, в тому числі і після ремонтів. Вони разом купували меблі. Їй відомо, що ОСОБА_4 має хату в с. Підгайчики.

Свідок ОСОБА_13 пояснила , що разом з ОСОБА_4 працювала в Греції в 2014-2016 рр. Неодноразово бувала в спірній квартирі по АДРЕСА_4 Перший раз була в 2015 р., на той час вже був ремонт зроблений. Останній раз коли була, то були меблі, все готово для проживання, килим був на підлозі. Коли ОСОБА_1 виганяв позивачку, то вона їй зателефонувала. Відповідач викинув сумку, що було в сумці вона не знає.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є сестрою позивача ОСОБА_4 В 2012 році ОСОБА_1 їхав в Грецію разом з ОСОБА_4 Остання залишила в неї гроші, які вона передала ОСОБА_1 в сумі 2000 євро. В грудні 2012 р. позивач також давала гроші для передачі ОСОБА_1 через знайому ОСОБА_15 в сумі 1200 євро. Сторони жили в Греції до шлюбу. В спірній квартирі була після шлюбу сторін. На той час в квартирі були лише вхідні двері і вікна. Свідок була там вже після шлюбу. Вважає, що фінансувала всі ремонтні роботи позивач. В с. Підгайчики ОСОБА_4 має власний будинок. ОСОБА_1 в цьому будинку нічого не робив і не не купував.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 . З ним проживала до 25.10.2012 року. Тоді, він пішов проживати в спірну квартиру по АДРЕСА_4 , яку придбав, а вона пішла проживати до своїх батьків. Кошти від продажу трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 вони з відповідачем поділили порівну ( тобто 26000 долларів США: 2 = по 13000 долларів США). Вона в квартирі по АДРЕСА_4 бувала раніше відповідача, оскільки також мала намір купити її. Відповідач крім того мав власні збереження. ОСОБА_1 в 2012 р. поїхав в Грецію, де перебував з 04.08.по 25.08.2012 р. Вона була присутня коли ОСОБА_4 виїжджала з квартири по АДРЕСА_4 здається в квітні 2016 р. Вона прийшла подивитись, бо вони зідзвонились з ОСОБА_1 Квартира по АДРЕСА_4 до купівлі в 2012 р. потребувала ремонту.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ремонти в спірній квартирі по АДРЕСА_4 робив ОСОБА_1 . Зокрема, робив побілку і вставновлював плитку. Вони разом з відповідачем працюють у підприємця приблизно 10 років. Відповідач почав робити ремонти після обруження, а саме після Різдва. Відповідач особисто замовляв кухонний набір, матеріали. Це було восени, якого року не пригадує. Особисто не бачив чи ОСОБА_1 оплачував. Меблі були придбані після шлюбу.

Таким чином, проаналізувавши зібрані докази , суд приходить до висновку про доведеність факту придбання сторонами за час шлюбу зазначеного в позовній заяві рухомого майна, а саме: шафа - купе вартістю 8000 грн.; диван вартістю 5200 грн.; стіл- вартістю 1500 грн.; холодильник «ВЕКО» двокамерний - вартістю 6000грн.; газова плита та електродуховка «Піраміда» вартістю 10000 грн.; душова кабіна вартістю 4100 грн.; килим вартістю 1500 грн.; пральна машинка «Самсунг» вартістю 3600 грн.; кухонні меблі вартістю 9000 грн.; прихожа вартістю 2500 грн.; котел опалення вартістю 5000 грн.; батарея опалення 2 шт. вартістю 500 грн.; двері туалет і кімната - вартістю 3500 грн.; штори вартістю 2000 грн.; столовий набір ложок по 50 шт. вартістю 3600 грн.; унітаз вартістю 2500 грн.; умивальник вартістю 1500 грн.; комп`ютер «ТОШИБА» вартістю 2400 грн.; полушубок із нутрії вартістю 12000грн.; телевізор плазма « Самсунг» вартістю 7200 грн., які існували на час припинення спільного проживання сторін, проти чого сторони не заперечили. Крмі цього, за час шлюбу сторони придбали будівельні матеріали і провели спільними силами і коштами ремонту в спірній квартирі в АДРЕСА_10 вартістю згідно висновку експертизи - 29824 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Такої грошової компенсації на депозитний рахунок суду не внесено.

Беручи до уваги позиції сторін щодо розподілу вищевказаного рухомого майна та відсутність документального підтвердження вартості більшої його частини, суд вважає, що позивачу слід виділити в натурі наступне рухоме майно: диван вартістю 5200 грн.; холодильник «ВЕКО» вартістю 6000грн., душову кабіну вартістю 4100 грн., килим вартістю 1500 грн, пральну машинку «Самсунг» вартістю 3600 грн., прихожу вартістю 2500 грн., батареї опалення 2 шт. вартістю по 500 грн. кожна, штори вартістю 2000 грн., столовий набір вартістю 3600 грн., умивальник вартістю 1500 грн., полушубок із нутрії вартістю 12000грн., крісла 4 шт. вартістю 3600 грн., всього на суму 46 600 грн. При цьому, суд не враховує вартість використаних будівельних матеріалів (плиток, ламінату, шпаклівок), яка врахована при визначенні в результаті проведеної експертизи вартості проведених ремонтно-будівельних робіт при виконанні капітального ремонту в спірній квартирі. 1/2 вартості цих використаних матеріалів та робіт в сумі 14912 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Також, судом встановлено, що позивачем помилково зазначено вартість вживаного комп`ютер «ТОШИБА» -24000 грн. замість 2400 гр. З урахуванням вищевказаних обставин та вартості часток сторін підстав для виплати грошової компенсації позивачу не має.

В решті позову слід відмовити, оскільки аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд не знаходить підстав для встановлення факту фактичних шлюбних відносин сторін і проживання без реєстрації шлюбу у період з 15 жовтня 2012 року по 12 січня 2013 року, і як наслідок, застосування норм ст. 74 СК України, визнання квартири в АДРЕСА_10 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цієї квартири та виділу в натурі її частки, оскільки вважає не доведеним, що стосунки сторін в цей період носили характер фактичних шлюбних стосунків. Зокрема, з пояснень сторін та допитаних свідків встановлено, що до укладення шлюбу вони лише незначний проміжок часу проживали в одній квартирі в Греції, а саме в липні 2012р. Позивач переважно знаходилась в Греції, а відповідач в м. Коломиї. Доводи відповідача про те, що вони навіть проживаючи в Греції в одній квартирі не підтримували сімейних стосунків і не вели спільного господарства не спростовані будь-якими доказами. На той, час відповідач перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Письмових доказів передачі позивачем коштів відповідачу на придбання квартири не має. Відповідач обгрунтовано посилається на той факт, що придбав спірну квартиру на кошти отримані від продажу трикімнатної квартири по АДРЕСА_4 , яка була набута в іншому шлюбі. До того ж, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є особами близькими до позивача (родичі та знайомі), а тому їх показання слід оцінювати критично.

Стаття 57 Сімейного Кодексу України передбачає, що майно набуте до шлюбу є особистою приватною власністю.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Сторони визнали, що речі наявні в будинку позивача в с. Підгайчики Коломийського району, а саме: меблева стінка «Фараон» вартістю 7 500 грн.; диван - 8900 грн., два м`які крісла вартістю по 7800 грн. кожне, шафа-купе - 8000 грн., всього на суму 40 000 грн., є особистою власністю відповідача, який обгрунтовано просить їх витребувати у позивача і передати йому.

Безпідставними суд вважає вимоги зустрічного позову в частині стягнення з позивача грошової компенсації в сумі 15200 грн., як 1/2 вартості встановлених вікон та дверей в будинку позивача в с. Підгайчики, оскільки участь відповідача у таких витратах не підтверджена будь-якими доказами і спростовується поясненнями позивача та документально видатковою накладною № П/п - 000003 від 16 травня 2016 р., яка виписана на сина позивача ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та ст. 15,16, 81 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково. Виділити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительці АДРЕСА_8 наступне рухоме майно: диван вартістю 5200 грн.; холодильник «ВЕКО» вартістю 6000 грн., душову кабіну вартістю 4100 грн., килим вартістю 1500 грн, пральну машинку «Самсунг» вартістю 3600 грн., прихожу вартістю 2500 грн., батареї опалення 2 шт. вартістю по 500 грн. кожна, штори вартістю 2000 грн., столовий набір вартістю 3600 грн., умивальник вартістю 1500 грн., полушубок із нутрії вартістю 12000грн., крісла 4 шт. вартістю 3600 грн., всього на суму 46 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 14912 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. вартості капітального ремонту квартири по АДРЕСА_10 . В решті позову відмовити.

Зустрічний позов задоволити частково. Витребувати у ОСОБА_4 і передати ОСОБА_1 . наступне рухоме майно: меблеву стінку «Фараон» вартістю 7 500 грн.; диван - 8900 грн., два м`які крісла вартістю по 7800 грн. кожне, шафу-купе - 8000 грн., всього на суму 40 000 грн. В решті зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 1700 грн. витрат на проведення експертизи

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з часу складення рішення, через Коломийський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 20.09.2019р.

Суддя Потятинник Ю. Р.