КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2845/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 752/22649/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2018 року, постановлену у складі судді Новака А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

встановив:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - передано на розгляд Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції не врахував положення ч.2 ст. 28 ЦПК України та не прийняв до уваги, що у скаржника перебувають на утриманні двоє малолітніх дітей, які проживають разом з ним.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин при вирішенні питання про підсудність необхідно застосовувати правила ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Голосіївського району міста Києва. Оскільки обставин наявності права на пред'явлення позову в Голосіївський районний суд міста Києва при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції не встановлено, суд вважав за необхідне передати справу на розгляд до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просить розірвати між сторонами шлюб та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком - позивачем.

Тобто, звертаючись до суду з позовом, позивачем заявлено дві позовні вимоги: про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Отже, у разі коли в позовній заяві (справі) об'єднано дві та більше позовних вимог, підсудність яких належить як до правил загальної підсудності так і правил альтернативної підсудності, право вибору між судами належить виключно позивачеві.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва (а.с.4).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 жовтня 2018 року, складеного спеціалістом Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, малолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.16).

Отже, оскільки позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, то позивач, звертаючись з позовною заявою до Голосіївського районного суду м. Києва за своїм зареєстрованим місцем проживання, не порушив вимог закону щодо територіальної (юрисдикції) підсудності.

Враховуючи викладене, при вирішенні питання щодо відкриття провадження суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для передачі позовної заяви за підсудністю до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області, за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2018 року постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2018 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

ЧобітокА.О.