ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7775/18 Номер провадження 22-ц/814/2313/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання : Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2018 року, ухвалене без участі сторін 19 жовтня 2018 року під головуванням судді Бугрія В.М., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

27 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором позики згідно розписики в сумі 406500 гривень.

Підстави позову вмотивовував тим, що 06 лютого 2008 року відповідач позичив у нього 10000,00 доларів США, про що надав власноручну розписку. Отримані кошти згідно її змісту зобов`язувався повернути з відсотками у розмірі 50% річних у строк до 10 лютого 2009 року.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 406500 гривень.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2018 року залишено без задоволення.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності з моменту настання у нього права вимоги. Просить застосувати строки позовної давності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов. ОСОБА_1 у письмовій заяві прохав розглянути справу без його участі, та судове рішення залишити без мін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2789цс16.

Місцевим судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06 лютого 2008 року укладено договір позики у відповідності до якого ОСОБА_1 позичив в ОСОБА_2 гроші в сумі 10000 доларів США, які зобов`язувався повернути з відсотками в розмірі 50% річних, в кількості 15000 доларів США, не пізніше 10 лютого 2009 року. На даний час розмір заборгованості становить 406500 грн.

В зазначеній частині висновки місцевого суду є вірними та жодною із сторін не оспорюються.

Разом з тим відмовляючи у задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування заочного рішення, місцевий суд виходив з відсутності підстав для застосування строків позовної давності.

Такий висновок суду не узгоджується з нормами чинного законодавства та не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

З вимогою про повернення коштів ОСОБА_1 до ОСОБА_2 звернувся лише 27 вересня 2018 року.

Доказів неодноразових звернень позивача з вимогами повернути кошти, на які він посилається у позовній заяві, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору позики сторони досягнули згоди про строк повернення коштів, визначивши його датою 10 лютого 2009 року.

З позовом про стягнення заборгованості за договором позики ОСОБА_1 звернувся до суду 27 вересня 2018 року.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції був надісланий запит до відділу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради з метою з`ясування місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб від 17 жовтня 2018 року суду повідомлено, що за обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 у м. Полтаві відсутні (а.с. 13).

Судове повідомлення з копією позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження, надіслане на адресу місця проживання відповідача ОСОБА_2 , вказану у позовній заяві, повернуто неврученим.

Інших способів повідомити відповідача щодо наявності спору відносно нього за позовом ОСОБА_1 , визначених нормами ст. 128 ЦПК України, суд першої інстанції не вжив.

У заяві про перегляд заочного рішення та під час розгляду цієї заяви відповідач обґрунтовував необхідність застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 однак суд першої інстанції не надав оцінки такому клопотанню та не вирішив його.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц, постанові ВС у справі №317/3698/15-ц від 28 жовтня 2018 року.

У відповідності з вимогами ст.12 , 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не навів жодних підстав пропуску ним строку позовної давності та тривалого зволікання звернення з цим позовом.

Доводи в тій частині, що він періодично телефонував відповідачу з вимогами щодо повернення коштів за договором позики нічим не підтверджені.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності знайшли своє підтвердження в ході перегляду рішення суду першої інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги, зокрема в частині невірного визначення розміру боргу в гривневому еквіваленті на час постановлення судового рішення, а не станом на дату повернення боргу 10.02.2009 року є необґрунтованим. Заявлена позивачем грошова сума - еквівалент 15000 доларам США - обрахована виходячи з курсу , який не перевищує курсу Національного банку України на час пред`явленням позову, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2018 року, з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за пропуском строків позовної давності.

Враховуючи висновок суду про скасування судового рішення та відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Понесені апелянтом ОСОБА_2 судові витрати в сумі 6097 гривень 50 копійок слід відшкодувати за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 6097 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук О.В.Чумак