Провадження № 2/734/14/19 Справа № 732/1622/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(З А О Ч Н Е )

14 лютого 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

при секретарі Дідовець М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Городнянська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити позивача ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_3. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, від якого мають сина ОСОБА_5. Однак, до шлюбу ОСОБА_2 мала дитину, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого, згідно свідоцтва про народження, є ОСОБА_4. Після виповнення ОСОБА_3 5 років, його мати ОСОБА_2 покинула сім'ю, і з того часу жодного разу не поцікавилася умовами проживання дитини, його успіхами у навчанні, не створювала умов щодо його навчання, не надавала матеріальної допомоги, не цікавилася духовним та фізичним розвитком сина. На даний час ОСОБА_3 проживає з позивачкою, яка є для нього бабусею, і є невід'ємною частиною її сім'ї. Для нього створені всі необхідні умови для нормального розвитку та навчання.

У судове засідання позивач не з'явився, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому причини неявки не повідомив та заяви про розгляд справи у його відсутності не подав.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, подавши заяви про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції 26 липня 2012 року, його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції, актовий запис № 40;

висновком Органу опіки і піклування Городнянської районної державної адміністрації від 17.09.2018 року № 01-26/567 вставлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як виходить із змісту Висновку, малолітній ОСОБА_3 на даний час проживає разом з біологічним батьком за адресою: АДРЕСА_1. Місце перебування матері ОСОБА_2 не відоме, так як остання постійно змінює місце проживання. Життям, виховання, здоров'ям дитини мати не цікавиться. Всім необхідним дитину забезпечує ОСОБА_1, котра є матір'ю біологічного батька.

згідно довідки про склад сім'ї ОСОБА_1 № 6587 від 11.10.2018 року, остання проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_8, сином ОСОБА_7, донькою ОСОБА_9, онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Городнянська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, задоволенню не підлягають із наступних підстав:

Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п.16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо, тобто, що вона систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідача ОСОБА_2 та умислу в ухиленні та байдужому ставленні до дитини та до своїх обов'язків, як матері.

Суд критично ставиться до висновку Органу опіки і піклування Городнянської районної державної адміністрації від 17.09.2018 року № 01-26/567 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки він не містить мотивованих висновків, тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та застосування такого крайнього заходу. Комісією не з'ясовано умови проживання відповідача, його місце роботи, тощо. Крім цього, даний висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 ст.19 СК України).

Позивач належним чином не вмотивував власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власного сина, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять.

Щодо вимог позивача про призначення її опікуном неповнолітнього ОСОБА_3, то згідно ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки і піклування не звертався до суду з поданням про призначення ОСОБА_1 опікуном неповнолітнього ОСОБА_3. Останній на даний час проживає разом з біологічним батьком ОСОБА_11, який не позбавлений батьківських прав. Дані позовні вимоги є похідними від вимог щодо позбавлення батьківських прав, у задоволенні яких суд відмовляє. За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на батьків та установивши відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, суд дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 164, 165 і 167 СК України, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Городнянська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя