Справа № 761/3923/19
Провадження № 2/761/3948/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивач та представники учасників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського університету імені Бориса Грінченка про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.07.2019 року, позивач просив : визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення № 2235-к/тр від 26.12.2018 року виданий Київським університетом імені Бориса Грінченка; поновити ОСОБА_1 на посаді викладача циклової комісії фізичного виховання дисципліни «Захист Вітчизни» Університетського коледжу в Київському міському педагогічному університеті імені Бориса Грінченка; стягнути за час вимушеного прогулу суму у розмірі 57 933,00 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював на посаді викладача циклової комісії фізичного виховання Університетського коледжу в Київському міському педагогічному університеті імені Бориса Грінченка, відповідно до наказу № 1586-к/тр від 08.09.2017року. 26 грудня 2018 року, не зміг приступити до роботи у зв`язку з отриманням наказу № 2235-к/тр від 26 грудня 2018 року про звільнення з займаної посади на підставі п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає наказ № 2235-к/тр від 26 грудня 2018 року таким, що не відповідає вимогам, які ставляться типовою інструкцією з діловодства до документів такого рівня, порушує норми матеріального права та виданий з порушенням прав позивача.

Позивач вказує, що в оскаржуваному наказі не зазначено в чому конкретно полягає порушення п. 2 посадової інструкції. Вважає, що його було двічі притягнуто до відповідальності за одні і ті ж дії. Позивач стверджує, що наказ від 07.12.2018 р. видано для створення системності правопорушень, у зв`язку з тим, що основним завданням було не притягнення до відповідальності, а необхідність створити видимість системності порушень.

Оскаржуваний наказ № 2235-к/тр від 26 грудня 2018 року, не відповідає вимогам, що ставляться типовою інструкцією з діловодства до документів такого рівня, а також порушує норми матеріального права та виданий з порушенням прав Позивача, оскільки, він не знає, чи відбувалося погодження його звільнення із профспілкою. Зазначає, що в преамбулі наказу, роботодавцем, зазначається один факт, який, останній визнав не виконанням посадових обов`язків. При цьому, до посадових обов`язків Позивача не входить виявляти чи не виявляти повагу до установлених норм поведінки, принаймні, це не є підставою для звільнення. В переліку підстав є наказ, який навіть, не доведений до Позивача в установленому законом порядку.

Позивач стверджує, що у результаті незаконного звільнення йому завдано матеріальної шкоди, що полягає у невиплаті заробітної плати через вимушений прогул та завдано моральних страждань, оскільки, підставою звільнення стали відомості, що принижують його ділову репутацію, як відповідального працівника та це створило психологічний дискомфорт для Позивача та його рідних.

У відзиві на позовну заяву від 05.06.2019 року відповідач зазначив, що в червні 2018 року на ім`я директора Університетського коледжу надійшли колективні скарги від студентів І курсу (вступили на навчання у 2017 р.) груп, в яких викладав ОСОБА_1 . Зі змісту скарг студентів Університетського коледжу, службової записки директора коледжу ОСОБА_4 від 08.06.2018 року № 216 встановлено факти невиконання викладачем ОСОБА_1 під час проведення навчальних занять з дисципліни «Захист Вітчизни» обов`язків, передбачених статтею 54 Закону України «Про освіту», п. 2.1., п. 2.2. посадової інструкції викладача Університетського коледжу, а саме: неналежне виконання освітньої програми; недотримання педагогічної етики; порушення вимог щодо формування у здобувачів освіти прагнення до взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; пропаганда та агітація, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти. Викладач ОСОБА_1 неналежно виконував навчальну програму з дисципліни «Захист Вітчизни» недоцільно використовував час навчальних занять, зокрема під час кожного заняття змушував читати молитву, здійснювати релігійні ритуали (поклонятися незрозумілим силам, брати енергію сонця тощо); проводив заняття, темами яких були сексуальне виховання, гігієна жінок тощо, які не передбачені навчальною програмою; пропагував відвідування знахарів замість традиційної медицини; під час занять дозволяв собі неетичні вислови.

Так, згідно з наказом від 15.08.2018 р. № 996-к/тр ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Зазначений наказ ОСОБА_1 не оскаржив

22.11.2018 року на ім`я ректора надійшла скарга Студентського парламенту (органу студентського самоврядування Університету) щодо порушення викладачем ОСОБА_1 прав студентів (вступили на навчання у 2018 р.) під час проведення навчальних занять та неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків. Студенти зазначили, що ОСОБА_1 під час занять змушує їх читати язичницькі молитви, «заряджатися енергією сонця», нав`язує неповнолітнім студентам расистські погляди, а саме: пропагує уникати сексуальних стосунків з людьми інших рас і національностей, бо від таких стосунків «народжуються виродки» та ін.

Відповідач акцентує увагу, що друга подана скарга від студентів свідчить про те, що викладач ОСОБА_1 . продовжував систематично порушувати трудову дисципліну та не виконувати/неналежно виконувати свої обов`язки. Для об`єктивного вивчення фактів, викладених у зверненні Студентського парламенту згідно з наказом ректора Університету від 26.11.2019 р. № 777 було створено відповідну комісію.

04.12.2018 року, під час зустрічі голови та членів Комісії з розгляду звернення Студентського парламенту з викладачем Університетського коледжу ОСОБА_1 для ознайомлення з наказом про роботу комісії, яка відбувалась у кабінеті директора коледжу притягнуто до дисциплінарної ОСОБА_4 , у присутності заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 вчинив дії стосовно ОСОБА_5 , які принижують її гідність, дискримінують за національною ознакою, чим порушив п. 2. ст. 54 Закону України «Про освіту», п. 2.2. розділу 2 Посадової інструкції викладача Університетського коледжу щодо поваги гідності, прав, свобод і законних інтересів всіх учасників освітнього процесу - осіб, які навчаються та працюють в Університеті.

Так, 07.12.2018 р. № 2169-к/тр ОСОБА_1 було відповідальності шляхом оголошення догани. ОСОБА_1 був ознайомлений зі містом наказу, але відмовився засвідчити цей акт особистим підписом, про що було складено відповідний акт від 07.12.2018 р. Зазначений наказ ОСОБА_1 також не оскаржував.

07.12.2018 року під час організації зустрічі студентів коледжу з представниками Комісії з розгляду звернення Студентського парламенту Київського університету імені Бориса Грінченка від 19.11.2018 року № 071/18 метою зустрічі було з`ясування обставин відмови студентів відвідувати заняття «Захист Вітчизни», викладач Університетського коледжу ОСОБА_1 в присутності інших співробітників коледжу та студентів, виявляючи зневагу до усталених норм поведінки в суспільстві, норм педагогічної етики, вигукував погрози розправою на адресу завідувача шкільного відділення коледжу ОСОБА_6 , застосував до неї фізичну силу, чим заподіяв шкоду її здоров`ю. Цей факт підтверджено медичною довідкою, виданою Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги від 07.12.2018 року № 974.

Враховуючи зазначене, а також те, що до викладача ОСОБА_1 вже неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (згідно з наказами від 15.08.2018 р. № 996-к/тр та від 07.12.2018 р. № 2169-к/тр), які не мали очікуваного ефекту щодо зміни ставлення викладача ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків, керівництвом Університету було прийнято рішення відповідно до ст. 43 КЗпП України звернутися до Первинної профспілкової організації Київського університету імені ОСОБА_7 з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з викладачем ОСОБА_1

Проте листом від 19.12.2018 р. № 05 Голова Первинної профспілкової організації Київського університету імені Бориса Грінченка ОСОБА_8 . повідомив, що ОСОБА_1 не був членом зазначеної профспілкової організації.

Враховуючи зазначене, відповідно до статтей 140, 147-149, пункту 3 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 , викладач циклової комісії фізичного виховання Університетського коледжу був звільнений з роботи 26.12.2018 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (наказ від 26.12.2018 р. № 2235-к/тр). В день звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення під розписку, а також йому було вручено його копію. Крім того, йому було запропоновано отримати трудову книжку в день звільнення та всі належні йому кошти в зв`язку зі звільненням, проте він відмовився. Про відмову отримати трудову книжку було складено відповідний акт від 26.12.2018 р. В день звільнення ОСОБА_1 було відправлено поштою лист № 14-2403 про необхідність прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки.

Відтак відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором 26.12.2018 р. (наказ від 26.12.2018 р. № 2235-к/тр) відповідає нормам чинного законодавства України, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

У своїй відповіді на відзив від 18.07.2019 року, позивач вказав, що відзив відповідача не підтверджує правомірності та законності звільнення позивача, а лише зазначає про намагання, шляхом створення великої кількості документів, надати риси законності самому процесу звільнення без аргументації підстав. Вважає, що дії відповідача щодо звільнення позивача свідчать про мобінг проти нього, а його вкладання проводилось на підставі програми МОН України.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року відкрито провадження у цивільній справі в загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 04.04.2019 року, витребувано у відповідача письмові докази.

Протокольною ухвалою суду від 10.06.2019 року, до матеріалів справи долучено відзив відповідача з додатками.

Протокольною ухвалою суду від 10.06.2019 року, до матеріалів справи долучено відповідь на відзив, заяву про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у позовних вимогах відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи та надано їм відповідні правовідносини.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до Наказу № 1586-к/тр від 01.09.2017 року, ОСОБА_1 призначено на посаду викладача циклової комісії фізичного виховання Університетського коледжу з 08.09.2017 року (а.с.45).

Пунктом 2.1 посадової інструкції викладача університетського коледжу, затвердженої ректором Київського університету імені Бориса Грінченка від 27.11.2017 року (далі - Інструкція) встановлено, що викладач зобов`язаний дотримуватись законодавства України у сфері вищої освіти, науки, запобігання корупції, правил і норм охорони праці та пожежної безпеки, Статуту Університету, Правил внутрішнього розпорядку, Кодексу корпоративної культури, Декларації про академічну доброчесність, рішень Вченої ради Університету та Педагогічної ради коледжу, наказів і розпоряджень ректора, розпоряджень директора коледжу, посадової інструкції, умов контракту, а також інших нормативних документів Університету.

Згідно з п. 2.2 Інструкції, викладач зобов`язаний дотримуватись норм педагогічної етики, поважати гідність осіб, які навчаються та працюють в Університеті; забезпечувати втілення місії, візії та цінностей Університету, утвердження й розвитку корпоративної культури.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту», педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; виховувати у здобувачів освіти повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України та навколишнього природного середовища; формувати у здобувачів освіти прагнення до взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки; повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування).

З службової записки директора Університетського коледжу ОСОБА_4 від 08.06.2018 року № 216 вбачається, що станом на 07.06.2018 року на ім`я директора Університетського коледжу надійшли заяви від студентів І курсу, доповідні та службові записки від співробітників щодо неналежного виконання посадових обов`язків викладачем навчального предмету «Захист Вітчизни» ОСОБА_1 . В цілому факти зазначені у заявах, засвідчують, що поведінка ОСОБА_1 не відповідача вимогам посадової інструкції та суперечить законодавству України у сфері вищої освіти (а.с.87-88).

Наказом № 996-к/тр від 15.08.2018 року, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану ( а.с. 78).

Зі змісту наказу № 996-к/тр від 15.08.2018 року вбачається, що були встановлено факти невиконання ОСОБА_1 під час проведення навчальних занять з дисципліни «Захист Вітчизни» обов`язків, передбачених ст. 54 Закону України «Про освіту», п. 2.1, п. 2.2. посадової інструкції викладача Університетського коледжу.

В листопаді 2018 року, студентський парламент направив ректору Київського університету імені Бориста Грінченка ОСОБА_9 . протокол засідання від 19.11.2018 року з проханням притягнення викладача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та вирішення питання про доцільність його перебування на посаді викладача (а.с.96-99).

Наказом № 777 від 26.11.2018 року, створено комісію (далі - Комісія) з метою об`єктивної перевірки фактів, викладених у зверненні Студентського парламенту Київського університету імені Бориса Грінченка від 19.11.2018 року № 071/18 (а.с.100).

Так, 04.12.2018 року під час зустрічі голови та членів Комісії з ОСОБА_1 для ознайомлення з наказом про роботу комісії, ОСОБА_1 вчинив дії стосовно заступника директора коледжу за навчально-методичної роботи ОСОБА_5 , які принижують її гідність та дискримінують її за національною ознакою, що підтверджується складеним 04.12.2018 року Актом № 3 (а.с. 103) та доповідною запискою проректора з науково-методичної та навчальної роботи ОСОБА_10 від 06.12.2018 року (а.с.102).

Актом № 5 від 05.12.2018 року зафіксована відмова ОСОБА_1 ознайомлюватись з актом № 3 та надати письмові пояснення (а.с. 105).

Наказом № 2169-к/тр від 07.12.2018 року, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, у зв`язку з порушенням п. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту», п.2.2 Посадової Інструкції ( а.с.101 ).

10.12.2018 року Актом перевірки фактів, викладених у зверненні Студентського парламенту Київського університету імені Бориса Грінченка від 19.11.2018 року № 071/18, встановлено систематичне порушення викладачем ОСОБА_1 посадових обов`язків передбачених ст. 54 Закону України «Про освіту», ст. 58 Закону України «Про вищу освіту» та посадової інструкції ( а.с.107-110)

Наказом № 2235-к/тр від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (п.3 ст. 40 КЗпП України) (а.с.111-112).

Копію наказу № 2235-к/тр від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 отримав 26.12.2018 року, що підтверджується його підписом на наказі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення

Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками яких виносяться наказ про догану та наказ про звільнення. В обох випадках працівника повинні ознайомити під розпис із такими наказами та запропонувати йому написати або пояснювальну записку або заперечення на накази, якщо він бажає. Якщо працівник відмовляється від ознайомлення із дисциплінарними наказами, тобто відмовляється ставити свій підпис на таких наказах, власник повинен скласти про це відповідні акти «про відмову від ознайомлення», де повинні бути підписи присутніх при відмові осіб, які пізніше можуть бути допитані у суді як свідки.

Підпис позивача про ознайомлення з наказом № 996-к/тр від 15.08.2018 року (а.с.78) та акт № 7 від 07.12.2018 року, яким зафіксована відмова ОСОБА_1 ознайомлюватись з наказом від 07.12.2018 року № 2169-к/тр (а.с.106), свідчать про належне ознайомлення позивача з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

При цьому, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України).

Положеннями ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Стаття 149 КЗпП України визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, судам необхідно з`ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як визначено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначає право особи на справедливий суд.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні докази скасування позивачем установленому законом порядку наказів № 996-к/тр від 15.08.2018 року та № 2169-к/тр від 07.12.2018 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи чинні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, численні звернення та скарги студентів та співробітників Коледжу щодо поведінки та викладання позивачем своєї дисципліни, суд приходить до висновку про наявність систематичного невиконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених ст. 54 Закону України «Про освіту», ст. 58 Закону України «Про вищу освіту» та посадовою інструкцією. Позивач був належним чином ознайомлений з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, зазначені накази не були оскаржені та скасовані, тому відповідач мав всі підстави для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням вимог діючого трудового законодавства. Обставини законності звільнення позивача підтверджуються матеріалами справи.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП).

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю Україн и, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Так, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем законодавства про працю при його звільненні, що б слугувало підставою для скасування наказу про звільнення та в подальшому було б підставою для виплати грошової компенсації за час вимушеного прогулу. Аналогічно і не встановлено судом під час розгляду справи.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа, яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення законних прав працівника та у випадку, якщо таке порушення призвело до моральних страждань.

При цьому, обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи ту обставину, що відповідач діяв в межах закону при звільненні позивача, в суду відсутні підстави для стягнення коштів моральної шкоди.

Крім того, за вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст. 40, 43, 49-2, 49-4, 147-150 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України,

ВИРІШИВ:

відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського університету імені Бориса Грінченка про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення №2235-к/тр від 26.12.2018 року, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Київський університет імені Бориса Грінченка, адреса знаходження м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 18/2.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 23.09.2019 року.