Ухвала

Іменем України

20 вересня2019 року

м. Київ

справа № 295/16373/18

провадження № 61-16851ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із запитом щодо стану розгляду справи № 296/12002/13-а, однак отримана нею відповідь, на її думку, надана із порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» та свідчить про порушення її права, що призвело до спричинення їй моральної шкоди. Виходячи із наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Судуморальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 липня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить передати справу на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Заявник вважає, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено істотних порушень, неповно з`ясовано обставини справи та зроблено висновки, що їм не відповідають.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 надіслала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду запит на інформацію у справі № 296/12002/13-а у зв`язку із оскарженням нею рішення по цій справі в касаційному порядку. У запиті вона просила повідомити повні прізвища, імена, по батькові суддів Берназюка Я. О., Гриціва М. І., Коваленко Н. В., надати копії документів по зазначеній справі, а саме: протоколів авторозподілу касаційних скарг від 25 вересня 2017 року та 19 жовтня 2017 року, судових рішень вказаної вище колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №296/12002/13-а, тощо.

Листом за підписом голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М. І. повідомлено ОСОБА_1 , що згідно з даними автоматизованої системи діловодства Верховного Суду для розгляду касаційних скарг у справі № 296/12002/13а визначено склад суду: Берназюк Ян Олександрович , Гриців Михайло Іванович , Коваленко Наталія Володимирівна . Щодо надання копій протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями роз`яснено положення статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо можливості учасника справи ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, а також можливості за власний рахунок додатково замовити та отримати в суді засвідчені копії документів. Окрім того, вказано, що запитувані ОСОБА_1 копії судових рішень у справі № 296/12002/13-а неможливо надати, так як такі не ухвалювались судом. Також зазначено, що скарга від 16 червня 2018 року щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом в порядку, визначеному КАС України, а відповідь в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», не надавалася, у зв`язку із чим надіслати її копію чи повідомити реєстраційні дані неможливо.

ОСОБА_1 вважає, що відповідь на запит на інформацію у справі № 296/12002/13-а надана з порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим завдано їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 100 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц зазначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина перша і третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Згідно з приписами норм процесуального законодавства (частина шістнадцята статті 33, стаття 272 ЦПК України) надсилання копій протоколів автоматизованого розподілу справи, а також копії судового рішення входить до компетенції суду під час здійснення правосуддя у конкретній справі, тому позовна вимога про оскарження дій/бездіяльності посадових осіб відповідача стосується вчинення (не вчинення) судом передбачених процесуальним законом дій.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду лише у випадках, передбачених статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду за правилами будь-якого судочинства, у зв`язку з чим наявні підстави для залишення без змін ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Статтею 403 ЦПК України передбачено підстави та порядок передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Заявник у клопотанні не навела підстав, передбачених положеннями статті 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, і також це не убачається з аналізу змісту оскаржуваних судових рішень, а тому воно задоволенню не підлягає.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди ОСОБА_1 з його змістом та особистого тлумачення нею норм права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко