Постанова

Іменем України

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 233/6570/15-ц

провадження № 61-27837св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господаства,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня

2017 року у складі судді Наумик О. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мірути О. А.,

Осипчук О. В., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі - КП «Компанія «Вода Донбасу») про захист прав споживачів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 є споживачем послуг з водопостачання, що надає КП «Компанія «Вода Донбасу».

06 серпня 2015 року позивача повідомили про планову перевірку лічильника з гарантуванням оплати за розпломбування лічильника та опломбування лічильника після його повірки. 02 вересня 2015 року до його місця проживання прибули робітники відповідача, з їх слів, для перевірки технічного стану приладу обліку води, після чого було складено акт обстеження, де вказано, що лічильник справний, у робочому стані, пломба не порушена, при цьому зазначено, що споживач відмовився від його розпломбування.

ОСОБА_4 вважав, що такий факт не відповідає дійсності, оскільки він пояснив співробітникам відповідача, що згоден надати свій лічильник на планову повірку, однак за рахунок водопостачальника в повному обсязі.

08 грудня 2015 року контролером служби реалізації Костянтинівського ВУВКГ за його місцем проживання складено акт інвентаризації, яким фактично його переведено на нормативне водоспоживання з розрахунку 245 л води на людину на добу з централізованим водовідведенням, виключивши з комерційних розрахунків за водопостачання належний позивачу лічильник холодної води, що знаходиться у справному стані.

10 грудня 2015 року він отримав офіційне повідомлення від відповідача

від 03 грудня 2015 року, вих. № 1860/11 про переведення його на нормативне водоспоживання з 02 грудня 2015 року у зв'язку зі спливом міжповірочного інтервалу приладу обліку, при цьому лічильник позивача на підставі даних технічного паспорта підлягав плановій повірці ще 15 квітня 2015 року, яка була ініційована представниками відповідача лише 06 серпня 2015 року.

Крім того, на заяві, яку писала його дружина, від 06 серпня 2015 року представником відповідача здійснено напис про наявність станом на 01 серпня 2015 року боргу у сумі 5 грн 35 коп., а в акті інвентаризації від 08 грудня 2015 року вже зазначено відомості про наявність станом на 23 листопада 2015 року боргу у сумі 160 грн 52 коп., що, на його думку, свідчить про недотримання вимог фінансової дисципліни представниками відповідача при здійсненні розрахунків зі споживачами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив скасувати як незаконний акт обстеження приладу обліку води від 02 вересня 2015 року, що фактично є актом виведення з експлуатації приладу обліку холодної води та забороняє позивачеві використання лічильника для розрахунків за водоспоживання; зобов'язати відповідача забезпечити проведення чергової планової повірки належного йому лічильника за рахунок відповідача як виконавця послуг з відновленням лічильника на абонентському рахунку та перерахунком оплати за водопостачання з 01 вересня 2015 року з урахуванням показань лічильника холодної води; визнати за позивачем право як сторони укладеного письмового договору про надання послуг водопостачання та водовідведення бути особисто присутнім при проведенні повірки належного йому лічильника, про що зобов'язати відповідача; визнати протизаконними пункти укладеного між сторонами договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення із внесенням змін щодо іменування Костянинівського ВУВКГ лише виконавцем, - у пункті 14 уточнити строк продовження перерахунку у випадку надання послуг не в повному обсязі, - у підпункті 5 пункту 15 встановити строк усунення виконавцем недоліків у наданні послуг, - підпункт 9 пункту 15 скасувати як такий, що суперечить закону, виклавши його у редакції, яка зобов'язує виконавця послуг за свій рахунок проводити періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі, розпломбування, демонтаж, опломбування, транспортування, монтаж та опломбування) засобів обліку води, - підпункт 2 пункту 17 договору доповнити обов'язком виконавця послуг при ініціюванні ним змін тарифів з оплати послуг водопостачання та водовідведення у бік збільшення інформувати споживачів через засоби масової інформації про економічну обґрунтованість таких дій; визнати письмове повідомлення відповідача

від 03 грудня 2015 року, вих. № 1860/11 про переведення позивача на нормативне водоспоживання з 02 грудня 2015 року за наявності лічильника холодної води незаконним та таким, що підлягає скасуванню; скасувати як протизаконний акт інвентаризації від 08 грудня 2015 року про переведення позивача на нормативне водоспоживання за наявності лічильника холодної води з розрахунку 245 л води на людину на добу з урахуванням централізованого водовідведення; постановити окрему ухвалу на адресу Донецької обласної державної адміністрації про причини та умови вчинення масового обману населення, проведення нечесної підприємницької практики з боку відповідача при здійсненні планової періодичної повірки лічильників холодної води, належних позивачу та іншим споживачам; стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 04 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано акт інвентаризації споживачів - мешканців багатоквартирного житлового будинку від 08 грудня 2015 року, складений контролером служби реалізації Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу», в якому зазначено про переведення нарахування оплати послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком ОСОБА_4 за затвердженими нормами водоспоживання та виведення приладу обліку споживання холодної води з експлуатації.

Зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства як виконавця житлово-комунальних послуг забезпечити за власний рахунок проведення планової повірки належного ОСОБА_4 лічильника холодної води № 1108153 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити ОСОБА_4 перерахунок оплати за послуги з водопостачання та водовідведення з 02 грудня 2015 року з урахуванням показань лічильника холодної води № 1108153, який поновити на абонентському обліку.

Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_4 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з із КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в дохід держави судовий збір в розмірі 974,40 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства задоволено частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 04 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року в частині судового збору змінено.

Стягнуто із КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства задоволено частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 04 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 30 березня 2016 року в частині:

- скасування акта інвентаризації споживачів-мешканців багатоквартирного житлового будинку від 08 грудня 2015 року, складеного контролером служби реалізації Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу», в якому зазначено про переведення нарахування оплати послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком ОСОБА_4 за затвердженими нормами водоспоживання та виведення приладу обліку споживання холодної води з експлуатації;

- зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, як виконавця житлово-комунальних послуг забезпечити за власний рахунок проведення планової повірки належного ОСОБА_4 лічильника холодної води № 1108153 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства здійснити ОСОБА_4 перерахунок оплати за послуги з водопостачання та водовідведення з 02 грудня 2015 року з урахуванням показань лічильника холодної води № 1108153, який поновити на абонентському обліку;

- стягнення судового збору, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Донецької області від 30 березня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 21 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що послуги з надання водопостачання позивачу надає відповідач. Витрати на проведення планових періодичних повірок, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, розпломбування та опломбування, а також витрати на оформлення обмінного фонду квартирних засобів обліку холодної води включаються до складу тарифу на послуги з центрального постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), тому у спірний період часу КП «Компанія «Вода Донбасу» не має нести перед позивачем відповідальність щодо повірки лічильника холодної води.

Додатково щодо вимог про зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу», як виконавця житлово-комунальних послуг, забезпечити за власний рахунок проведення планової перевірки належного ОСОБА_4 лічильника холодної води № 1108153 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити ОСОБА_4 перерахунок оплати за послуги з водопостачання та водовідведення з

02 грудня 2015 року з урахуванням показань лічильника холодної води

№ 1108153, який поновити на абонентському обліку, суд першої інстанції дійшов наступного висновку. На час ухвалення судового рішення за рахунок відповідача було проведено планову повірку належного ОСОБА_4 лічильника холодної води № 1108153 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснений перерахунок оплати за послуги з водопостачання та водовідведення з

02 грудня 2015 року з урахуванням показань лічильника холодної води

№ 1108153, який поновлений на абонентському обліку.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

11 серпня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить дослідити всі документи, наявні в матеріалах справи та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що обов'язок щодо повірки лічильника покладено на відповідача на підставі Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), тому суди дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Невключення до тарифу вартості повірки лічильника не є підставною для проведення повірки за рахунок споживача. Оскільки повірка лічильника не проведена з вини відповідача, тому відсутні підстави для обліку води не за показниками лічильника, а за нормою водоспоживання. Відповідач протиправно не включив у тарифи повірку лічильника.

Крім того, заявник зазначає, що відповідач добровільно, за свій рахунок здійснив в повному обсязі 13 січня 2017 року повірку та обслуговування належного позивачу лічильника холодної води. А 16 січня 2017 року вказаний лічильник відповідачем було введено в експлуатацію, поновлено на абонентському обліку, проведено перерахунок коштів по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням показників лічильника холодної води.

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ електронною поштою від КП «Компанія «Вода Донбасу» надійшло заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами № 630.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та пунктом 8 Правил № 630 передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил № 630, змістом Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (у тому числі в редакції на момент укладення договору) передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) має здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, відшкодовуються не інакше, як шляхом їх включення у тариф на послуги з постачання холодної води та водовідведення та сплати споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Установивши, що до складу тарифів відповідача послуги з періодичної повірки приладів обліку води не включено, суди надали належну оцінку поданим сторонами доказам і правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, тому дійшли обґрунтованого висновку, що повірка засобів обліку повинна здійснюватися за рахунок споживача.

Вимогами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Тобто нарахування заборгованості за спожиті послуги згідно з показниками лічильника, якщо такий лічильник не повірений у визначеному порядку, є неможливим в силу вимог закону.

Згідно з пунктом 21 Правил № 630 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

У справі, яка переглядається, позивач не надав доказів того, що у період нарахування спірної заборгованості у даній справі лічильник води встановлений в її квартирі пройшов повірку та згідно з вимогами закону міг бути застосований для визначення суми оплати за спожиті відповідачем послуги.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що обов'язок щодо повірки лічильника покладено на відповідача, оскільки відповідно до підпункту 5 пункту 3 та підпункту 7 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, основними завданнями НКРЕКП є, зокрема, забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сфері централізованого водопостачання та водовідведення. Саме НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань установлює, зокрема, тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що повірку лічильника покладено на відповідача, оскільки до складу тарифів послуги з періодичної повірки квартирних приладів обліку води, які належать споживачам, не включено, тобто витрати за періодичну повірку засобів обліку не відшкодовуються через діючі тарифи на комунальні послуги, а КП «Компанія «Вода Донбасу» не може здійснювати повірку належного позивачу лічильника за власний рахунок і це не передбачено ні договором, ні законом.

Доводи касаційної скарги, що повірка лічильника не проведена з вини відповідача, тому облік води повинен бути проведений за показниками лічильника, не заслуговують на увагу, оскільки прилади обліку, як засіб вимірювальної техніки для обліку спожитої води можна використовувати тільки в тому випадку, якщо вони повірені, а у разі виведення їх з експлуатації з абонентської бази відповідача у зв'язку із закінченням терміну повірки, нарахування проводилося за нормою водоспоживання.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 21 червня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська