Справа № 355/1270/18
Провадження № 2/355/27/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Коваленка К.В.

з участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщені суду селища Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Український професійний банк» про стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року у розмірі 102 792,29 доларів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем, належним чином взятих на себе зобовязань, визначених вищевказаним договором відступлення права вимоги.

ІІ. Виклад позиції сторін.

14.02.2019 року в судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3 не зявились до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи в їх відсутність. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суд не сповістив.

Представник третьої особи - ПАТ «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 в судове засідання на розгляд справи не зявився надіславши до суду письмові пояснення по суті позовних вимог де зазначила, що підтримує позов в повному обсязі, вважає позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтованими.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, поважності причин своєї неявки не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення ).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

14.09.2018 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.10 2018 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті.

Справа призначалась до розгляду в судовому засіданні 12.12.2018 року та 10.01.2019 року проте через несвоєчасне повідомлення відповідача та неявку відповідача в судове засідання розгляд справи переносився на іншу дату.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, поважності причин своєї неявки не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення ).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

27 травня 2015 року між ОСОБА_1 (далі по тексту також як Позивач, Первісний Кредитор, Вкладник) та ОСОБА_2 (далі по тексту також як Відповідач, Новий Кредитор) та ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5» (далі по тексту також як ПАТ УПБ, Боржник) укладений Договір відступлення права вимоги № 1 від 27 травня 2015 року (далі Договір).

Відповідно до предмету Договору, ОСОБА_1 відступив (відчужила) на користь ОСОБА_2 належне йому на підставі Договору банківського вкладу «Лояльний» № 324140 від 27 січня 2015 року право вимоги до ПАТ УПБ щодо повернення грошових коштів в сумі 100000,69 доларів США із процентною ставкою по вкладу в розмірі 11 % річних, всього разом із несплаченими відсотками 102 792,29 доларів США.

За умовами зазначеного Договору відступлення права вимоги № 1 від 27 травня 2015 року ОСОБА_2 зобовязувався сплатити ОСОБА_1 102 792,29 доларів США в строк до: 31 травня 2016 року.

01 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду до Договору відступлення права вимоги № 1 від 27 травня 2015 року згідно умов якої Сторони відстрочили сплату 102 792,29 доларів США наступним чином: 2 815,95 доларів США ОСОБА_2 зобовязувався сплатити в строк до: 31 грудня 2016 року, а залишок суми (102 792,29 - 2 815,95 = 99 976,34 доларів США) у строк до: 31 травня 2017 року.

Однак, ОСОБА_2 вищезазначені грошові зобовязання не виконав, та станом на дату подання даного позову залишається боржником ОСОБА_1 на суму 102 792,29 доларів США.

Листом від 01.03.2018 року Позивач надсилав письмову вимогу Відповідачу щодо сплати заборгованості на всі відомі адреси Відповідача (за місце проживання зазначеним в Договорі та місце проживанням згідно відомостей ЄДР).

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, у порушення умов договору відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 102 792,29 доларів США.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВПВС справа № 373/2054/16-ц від 16.01.19.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 8810 гривень 00 копійок, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача вказану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 512, 514, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, паспорт серії ТТ №171412, виданий Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 07 червня 2013 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Баришівка, Київська область, на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), , зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість за договором відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року в розмірі 102 792,29 доларів США та 8810, 00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2019 року

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6