Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 333/1797/17-ц

провадження № 61-39630св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про припинення обтяження рухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у складі судді Боровікової А. І. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») про припинення обтяження рухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 120 800 грн для придбання легкового автомобіля на строк до 12 лютого 2021 року.

Споживчий кредит забезпечений договором застави від 12 лютого 2014 року, відповідно до якого у заставу банку передано куплений нею легковий автомобіль SEAT Ibiza, номерний знак НОМЕР_1.

30 жовтня 2015 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна змінено обтяжувача рухомого майна - легкового автомобіля, що належить їй на праві власності, вилучено обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк», додано обтяжувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Підставою для зміни у Державному реєстрі обтяжувача стало відступлення банком ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором, відповідно до договору відступлення права вимоги від 28 жовтня 2015 року, про що відповідач сповістив її вимогою про погашення кредитної заборгованості від 28 жовтня 2015 року, до якої додана копія повідомлення про відступлення права вимоги, підписаного представником банку і представником нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У травні 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з нею, новому кредитору - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС»у м. Санкт-Петербург, про що новий кредитор повідомив її листом від 13 червня 2016 року, зазначивши у ньому свої платіжні реквізити для оплати заборгованості за кредитним договором.

Свідоцтвом про реєстрацію повідомлення про виникнення застави рухомого майна, виданим 25 травня 2016 року нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербургу Ульяновою О. С., підтверджено реєстрацію застави належного їй автомобіля SEAT Ibiza у реєстрі застав рухомого майна Єдиної інформаційної системи нотаріату Російської Федерації.

Отже, належний їй автомобіль є обтяженим у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і у реєстрі застав рухомого майна Російської Федерації.

Відступивши право вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року, відповідач перестав бути кредитором за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням, тому втратив права та обов'язки обтяжувача щодо предмета застави. Проте після відступлення права вимоги новому кредитору відповідач не подав заяву про припинення обтяження і вилучення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

25 серпня 2016 року вона звернулась до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з письмовою вимогою подати реєстратору заяву про припинення обтяження автомобіля і вилученні його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Листом від 05 вересня 2016 року відповідач відхилив клопотання про припинення обтяження і заяву про виключення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не подав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд припинити обтяження належного їй на праві власності автомобіля SEAT Ibiza, номерний знак НОМЕР_1, проведеного за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке, відступивши право вимоги за кредитним договором, втратило право обтяження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі якого останній набув права застоводержателя відносно автомобіля SEAT Ibiza, номерний знак НОМЕР_1,що є забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором від 12 лютого 2014 року.

22 серпня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» укладено додаткову угоду до договору цесії (відступлення прав вимоги), пунктом 1 якої передбачено, що відповідно до пункту 8.2. договору цесії № 255/ФК-16 виключено пункт 251 додатку № 2 (реєстр боржників). Визнано таким, що цесіонарій повертає, цедент приймає право вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року, позичальник за яким - ОСОБА_4

Згідно з реєстром боржників до договору відступлення прав вимоги № 255/ФК-16 заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 50 284,43 грн, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, залишено без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районногосуду, зазначивши, що при укладенні додаткової угоди до договору цесії від 22 серпня 2016 року сторонами додержано вимог чинного законодавства щодо форми та змісту правочину, договір було підписано уповноваженими на те особами, що володіли необхідним обсягом дієздатності та мали право укладення такого договору та право його підпису.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 333/1797/17-ц з Комунарського районногосуду м. Запоріжжя.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій були неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, що полягає в наступному.

Встановивши у судових рішеннях факт відступлення права вимоги відповідачем російській компанії ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС»м. Санкт-Петербург на підставі договору цесії (відступлення права вимоги) від 28 квітня 2016 року, суди не дали належної правової оцінки факту прямого порушення закону відповідачем щодо невиконання обов'язку зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів з моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися ці зміни.

Отже, не застосувавши відповідальності за порушення відповідачем вимог закону суди ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального права.

Мотивування судових рішень тим, що у вересні 2016 року відповідач уклав з російською компанією додаткову угоду, якою сторони, нібито, внесли зміни у договір цесії, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки обов'язок внести зміни у реєстр обтяжень рухомого майна, тобто виключити себе з реєстра як обтяжувача автомобіля, відповідач порушив ще у квітні -травні 2016 року. Тим більше, що після вересня 2016 року, тобто після укладення додаткової угоди до договору цесії, російська компанія продовжувала вимагати від неї погашення заборгованості за кредитним договором.

У результаті неправомірних дій ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» її автомобіль є обтяженим у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і у Реєстрі застав рухомого майна Російської Федерації і вона не знає кому із зазначених обтяжувачів сплачувати заборгованість за кредитним договором, укладеним на території Автономної Республіки Крим.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 120 800 грн для придбання легкового автомобіля на строк до 12 лютого 2021 року.

Споживчий кредит забезпечений договором застави від 12 лютого 2014 року, відповідно до якого у заставу банку передано куплений нею легковий автомобіль SEAT Ibiza, номерний знак НОМЕР_1.

28 жовтня 2015 року року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого відповідач набув право нового кредитора за кредитним договором, укладеним з до ОСОБА_4(а.с. 45-51).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі чого відповідач набув права заставодержателя відносно автомобіля SEAT Ibiza, номерний знак НОМЕР_1.

28 квітня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» укладено договір цесії (відступлення прав вимоги) (а.с. 52-55).

22 серпня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» укладено додаткову угоду до договору цесії (відступлення прав вимоги) (а.с. 57-58).

Пунктом 1 додаткової угоди передбачено, що відповідно до пункту 8.2. договору цесії виключити пункт 251 додатку № 2 (Реєстр боржників).

Визнано таким, що цесіонарій повертає, цедент приймає право вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року, позичальник за яким, ОСОБА_4

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Оскільки відповідно до умов додаткової угоди до договору цесії від 22 серпня 2016 року, укладеної між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС РУС» було визнано таким, що цесіонарій повертає, а цедент приймає право вимоги за кредитним договором від 12 лютого 2014 року, позичальником за яким є ОСОБА_4, тому право вимоги за вказаним кредитним договором належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Відповідно до статті 593 ЦК України встановлений виключний перелік підстав, у разі настання яких, застава припиняється, а саме у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмета застави, реалізація предмета застави, набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 28 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 12 лютого 2014 року становить 50 284,43 грн (а.с. 56).

Доказів виконання зазначеного зобов'язання, позивач суду не надала, наявності кредитної заборгованості не заперечувала.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263-264, 382 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши норми матеріального права, повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги про те, що укладення відповідачем з російською компанією додаткової угоди, якою сторони, нібито, внесли зміни у договір цесії, не може бути підставою для відмови у позові, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Також у матеріалах справи міститься достатньо даних і відомостей для об'єктивного і всебічного розгляду справи, що судами забезпечено.

Інші доводи касаційної скаргивисновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк