КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 360/573/19
Головуючий у першій інстанції - Букіна О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 червня 2019 року у справі за позовом Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Восьмий державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС у Київській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , та просив усунути перешкоди власникові у користуванні належним йому нерухомим майно, а саме: квартирою №2 житлової прибудови будівлі пожежного АДРЕСА_11 з боку ОСОБА_1 шляхом її виселення, судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на балансі Восьмого державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Київській області перебуває двокімнатна квартира АДРЕСА_6 . З 1979 року у зазначеній квартирі проживає ОСОБА_1 , яка не має жодних законних підстав на проживання у зазначеній квартирі, оскільки ордеру на вселення у зазначене приміщення ні вона ні її батьки не мали, у трудових відносинах з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області не перебуває.

Організаційна структура 8 ДПРЗ складається з управлінських підрозділів, основних підрозділів, зокрема, 58 пожежно-рятувальний пост з дислокацією у смт Клавдієво-Тарасове, Бородянського району, Київської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будівля пожежного депо 58 ДПРЧ за адресою: АДРЕСА_7 є власністю Державної служби надзвичайних ситуацій України, та перебуває у оперативному управлінні 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області.

27 лютого 2017 року начальником 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області було направлено ОСОБА_1 повідомлення № 48 з проханням вивільнити житло за адресою: АДРЕСА_7 строкомдо 01 квітня 2017 року. Відповідачка на дане повідомлення не відреагувала.

07 червня 2017 року селищний голова Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області надав відповідь на звернення ОСОБА_1 про те, що селищна рада не веде будівництва житлових будинків та на балансі селищної ради відсутнє нерухоме майно, а запропоноване приміщення для житла ОСОБА_1 не підходить, виділення квартири чи будинку відповідачці на даний час неможливе.

26 липня 2017 року начальником 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області було направлено повідомлення ОСОБА_1 щодо необхідності звільнення господарських будівель (погребу, сараю) до 01 вересня 2017 року, оскільки вони перебувають на балансі загону, та попереджено, що у разі невиконання даного звернення, приміщення будуть звільнені без згоди відповідачки.

09 серпня 2017 року комісією 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області був складений акт обстеження квартири АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від пропозиції комісії про огляд стану квартири, документи, що підтверджують законність її проживання та реєстрації у даній квартирі, не надала.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Київській області відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Восьмий державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме судом не дано оцінки вимогам позивача щодо порушення його прав як власника житла.

Так, апелянт зазначає, що громадянка ОСОБА_1 немає жодних законних підстав на проживання в спірній квартирі, оскільки в трудових відносинах із позивачем не перебуває. На момент вселення в квартиру АДРЕСА_1 будівля пожежного депо не була здана в експлуатацію, тому у відповідача відсутні будь-які документи на проживання в даній квартирі, натомість житло надавалось батькові відповідачки тимчасово на період проведення ремонтних та будівельних робіт без відповідних правових підстав.

Вказує, що лист до батька відповідачки ОСОБА_2 від начальника пожежного загону від 04 квітня 1980 року про наявність заборгованості по квартирі, може підтвердити тільки факт проживання ОСОБА_2 на той час, проте жодних підстав надання вищезазначеного приміщення у постійне користування ОСОБА_2 немає.

Апелянт зазначає, що відповідачці не видавалось ордеру на дане житлове приміщення від підприємства-балансоутримувача або місцевого виконавчого комітету, отже й підтвердження набуття права користування та проживання у відповідачки також немає.

Також звертає увагу, що право оперативного управління було надане йому 08 травня 2018 року, й відповідно з моменту отримання права оперативного управління на будівлю пожежного депо позивач не надавав дозволу на проживання відповідачки в вищезгаданій квартирі, а навпаки постійно письмово просив вивільнити займане житло.

Що ж до посилання суду першої інстанції на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, апелянт зазначає, що відповідно до покладених на нього повноважень, позивач не є органом державної влади на якого покладено обов`язок забезпечувати житлом громадян України. Водночас, акцентує на тому, що листом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області відповідачу було запропоновано приміщення для житла, однак ОСОБА_1 відмовилась від його отримання.

Окрім того, апелянт вказує, що в зв`язку із тим, що ОСОБА_1 постійно та безперервно проживає в приміщенні пожежного депо, то у нього відсутня можливість використовувати дане приміщення для виконання покладених на нього завдань.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області та постановити нове рішення.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що позивач є законним володільцем зазначеного майна, оскільки воно перебуває у власності ДСНС України, а їм передано в оперативне управління, тому як законний володілець даного майна позивач звернувся до відповідачки з претензією щодо звільнення вказаного приміщення, яке за своїм місцем розташування та призначення будувалося для виконання позивачем поставлених задач щодо забезпечення безпеки громадян Бородянського та суміжних районів в тому числі і зони ЧАЕС. Оскільки позивачка відмовляється звільняти спірне приміщення, позивач просив суд в порядку, визначеному ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України. ст. 116 ЖК України усунути перешкоди у використанні права власника на нерухоме майно шляхом виселення відповідача із належного їм приміщення.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду вказаної справи до суду апеляційної інстанції не з`явилася і заяв про відкладення справи з поважних причин не подала, тому апеляційний суд з врахуванням положення ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказаний спір у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 8 травня 2018 року за 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, як балансоутримувачем державного майна, зареєстроване право оперативного управління на будівлю пожежного депо (в тому числі оглядову вежу літ. «А1», житлову прибудову літ «А2»), допоміжні будівлі та споруди, що розташовані в АДРЕСА_5 , власником яких є Державна служба України з надзвичайних ситуацій (а.с.10,78-89).

Як вбачається з копії технічного паспорту на громадський будинок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 11-20) та що визнається сторонами, вказана будівля пожежного депо має житлову прибудову літ. «А2», яка складається з двох житлових квартир, в одній з яких, а саме, в квартирі АДРЕСА_1 за вказаною адресою, з дня свого народження в 1979 році проживає без реєстрації відповідачка по справі - ОСОБА_1 .

Як встановлено рішенням Бородянського районного суду від 23 травня 2018 року в справі № 360/2693/17 за позовом 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житла (а.с.96-99) та що визнається і сторонами, вказана квартира у 1977 році керівництвом Професійної пожежної частини № 58 Управління Державної пожежної охорони ГУВД в Київській області була надана для тимчасового проживання разом із сім`єю батьку відповідачки ОСОБА_4 , який на той час працював на будівництві об`єктів пожежної охорони.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті рішенням № 169 виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області від 13 червня 2006 року вказану квартиру було закріплено за матір`ю відповідачки ОСОБА_5 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час в квартирі залишилась проживати одна відповідачка, вона утримує цю квартиру та оплачує комунальні послуги.

Рішенням № 77 від 28 квітня 2015 року виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області було закріплено за ОСОБА_1 житлову площу по АДРЕСА_8 , яка була надана у користування її родини 32-ю самостійною державною пожежною частиною смт. Бородянка.

13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась із листом до начальника 8 ДПРЗ про надання їй дозволу на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі, але 11 листопада 2015 року останній своїм листом повідомив відповідачку про те, що за вказаною адресою розташована 58 Пожежна професійна частина смт . Клавдієво- Тарасове і на даний час проводиться ряд заходів щодо отримання статусу службового житла двом квартирам при вказаній пожежній частині, та у зв`язку з відсутністю укладеного договору найму, статусу службового житла приміщення, а також тим, що вона ( ОСОБА_1 ) не перебуває у трудових відносинах з ДСНС України, її (відповідачки) заяву задоволено не було (а.с. 9).

27 лютого 2017 року з причин відсутності законних підстав займання відповідачкою вказаної квартири та не перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області , позивачем відповідачці було направлено лист із проханням вивільнити квартиру АДРЕСА_1 за вказаною адресою до 01 квітня 2017 року, та повторно 26 липня 2017 року - попередження про звільнення у термін до 01 вересня 2017 року господарських будівель (погребу, сараю), оскільки вони перебувають на балансі загону (а.с.21,23).

У зв`язку з відмовою відповідачки звільнити належне йому приміщення позивач просив у судовому порядку вирішити вказаний спір.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не надано суду доказів створення відповідачкою перешкод в користуванні належного йому майном, що перебуває у його оперативному управлінні і має статус саме житла, та нагальної суспільної необхідності виселення відповідачки без надання іншого житла, а також не відповідає меті цього обмеження права на повагу до житла.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судом першої інстанції судове рішення не відповідає.

У статті першій першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами у вказаній справі є частина будівлі пожежного депо яка позначена на схематичному плані земельної ділянки громадського будинку під літерою «А2» як квартира № 2 житлової прибудови (а.с.16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08 травня 2018 року державним реєстратором Бородянської селищної ради Київської області Цуруль І.М. до Державного реєстру речових прав внесений запис №26128162 щодо реєстрації за Державною службою надзвичайних ситуацій України права власності на об`єкт нерухомого майна будівлю пожежного депо загальною площею 436.9 кв.м. в тому числі і оглядова вежа літера «А1» та житлова прибудова літера «А2» , що розташована в АДРЕСА_9 . (а.с. 89). Правовою підставою набуття права власності на вказане майно ДСНС України є витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна ( а.с. 90-94)

Рішенням державного реєстратора Бородянської селищної ради Київської області Цуруль І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 травня 2018 року за позивачем у вказаній справі - 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Київській області зареєстровано право оперативного управління на вказану будівлю пожежного депо ( а.с. 85).

Відповідно до вимог ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

З урахуванням вище викладеного колегія суддів вважає, що позивач у справі як законний володілець нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_9 має право на захист порушеного права власника, в тому числі на володіння та користування вказаним майном.

Із матеріалів справи вбачається, що як законний володілець вказаного майна позивач звертався до відповідачки з приводу обстеження даного майна та надання пояснень щодо законності проживання її у вказаній квартирі. Однак відповідачка відмовилася допустити працівників позивача до вказаного об`єкта нерухомого майна, що підтверджується актом обстеження від 09 серпня 2018 року (а.с. 24).

У зв`язку з не наданням та не зазначенням відповідачкою законних підстав для вселення у вказане приміщення позивач направляв відповідачці відповідні претензії щодо звільнення вказаного житлового приміщення однак відповідачка не виконала вказані вимоги (а.с. 21-23).

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем своїх вимог в частині чинення відповідачкою перешкод у користування та використання вказаного приміщення для власних потреб не обґрунтованими.

Даючи оцінку висновкам суду щодо правомірності проживання відповідачки у вказаній квартири з підстав ухвалення рішенням № 77 від 28 квітня 2015 року виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області щодо закріплено за ОСОБА_1 житлової площі по АДРЕСА_8 , то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до норм ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначене приміщення пожежного депо є власністю держави, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна ( а.с. 90-94), а тому вселяти, закріпляти житлову площу у вказаному майні виконавчий комітет Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області мав право лише за згоди відповідного органу державної влади у віданні якого перебувало зазначене нерухоме майно на час ухвалення вказаних рішень. Доказів проте, що вказане нерухоме майно державної власності передавалося у віддання Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданого ордер. Доказів про те, що вказаний порядок при вселенні батьків відповідачки був дотриманий матеріали справи не містять.

Таким чином, відсутні правові підстави визнати, що проживання відповідачки у спірному житловому приміщення здійснюється законно. При цьому, законність володіння позивачем вказаним майном сторонами не оспорюється.

Перевіряючи доводи, викладені у висновку суду щодо необхідності втручання у житлове право відповідачки на користування вказаним майном та обґрунтованості вимог позивача про нагальну необхідність використання вказаного майна колегія суддів враховує наступне.

Втручання у право на повагу до житла має бути також "необхідним у демократичному суспільстві". Тобто, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності" та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Зехентнер проти Австрії" ("Zehentner v. Austria"), заява № 20082/02, § 56).

Вирішуючи питання про "необхідність у демократичному суспільстві" усунення перешкод позивачу у користуванні спірним житловим приміщенням шляхом виселення відповідачки із даного житла, апеляційний суд виходить із того ,що існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу і таке втручання у право особи на житло - ОСОБА_1 є пропорційним переслідуваній легітимній меті, оскільки зазначене приміщення за своєю метою збудоване спеціально для використання його позивачем для виконання ним поставлених задач по оперативному реагуванню щодо усунення негативних наслідків, спричинених стихійними лихами, пожежами та іншими негодами, тому з цією метою проживання особового складу пожежної частини є необхідним в безпосередній близькості до самого депо та транспортних засобів вказаного призначення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову та апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 4802, 50 грн., тому вказані судові витрати повинні бути покладені на відповідачку.

Керуючись ст. 19, 41 Конституції України, ст. 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Київській областізадовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Усунути перешкоди Восьмому Державному пожежно-рятувальному загону Головного управління ДСНС у Київській області у використанні нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_6 шляхом виселення ОСОБА_1 з даної квартири.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС у Київській області понесені судові витрати в розмірі 4802 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Мотивований текст постанови виготовлено 20 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв