ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3638/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді доповідача): Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 04 червня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання дій неправомірними,

встановив :

21 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із скаргою на дії державних виконавців Міського відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

В обґрунтування скарги вказав, що державним виконавцем міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління юстиції в Харківській області 13 червня 2018 року було відкрито виконавче провадження на підставі дубліката виконавчого листа № 463/4686/19 від 31.05.2018 року по цивільній справі № 2-24831/05 про стягнення з нього ( ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, починаючи з 17 лютого 2005 року.

Копію постанови про відкриття зазначеного провадження на день подачі скарги до суду не отримував, про неї дізнався на підставі отриманої 09 листопада 2018 року постанови від 17.10.2018 року про накладення штрафу та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

8 грудня 2018 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 56522125 він дізнався, що в день відкриття виконавчого після отримання, 12.06.2018 року також було проведено розрахунок заборгованості по аліментах, починаючи з 17 лютого 2005 року, яка склала 92683,24 грн. Крім того, він дізнався про існування постанов про арешт майна боржника та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 08.08.2018 року, постанови про арешт коштів боржника від 17.10.2018 року.

Вважає, що постанови державних виконавців винесені з порушенням чинного законодавства, крім того вони не були йому надіслані за відповідним його місцем мешкання та реєстрації, про що він повідомляв останніх.

На підставі викладеного, уточнивши скаргу 10 грудня 2018 року та 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 остаточно просив:

- визнати неправомірними дії державних виконавців Міського відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області та усунути порушення,

- визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 12.06.2018 року,

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О. від 08.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О. від 08.08.2018 року про арешт майна боржника,

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О. від 17.10.2018 року про арешт коштів боржника,

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О. від 17.10.2018 року про накладення штрафу,

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О.Ю направлені на реалізацію житла боржника,

- направити виконавчий документ для відкриття виконавчого провадження за місцем реєстрації боржника.

Представник заявника в судовому засідання підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог скарги.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги. Пояснила, що виконавче провадження було відкрито ще у 2005 році, виконавчий лист про стгнення аліментів було направлено судом на адресу виконавчої служби.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04 червня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання дій неправомірними -задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державних виконавців Міського відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області щодо виконання дубліката виконавчого листа № 643/4686/18-ц, виданого Московським районним судом м. Харкова 31.05.2018 року.

Зобов`язано державного виконавця направити копії постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 643/12050/16-ц, виданого Московським районним судом м. Харкова 19.03.2018 року від 22.03.2018 року та копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 06.06.2018 року.

Визнано незаконним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, зроблений 12.06.2018 року державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Стояновим Антоном Сергійовичем .

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 08.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Визнано незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 08.08.2018 року про арешт майна боржника.

Визнано незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 17.10.2018 року про арешт коштів боржника.

Визнано незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 17.10.2018 року про накладення штрафу.

В іншій частині скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04.06.2019 року в тій частині, де суд ухвалив:

-Визнати незаконною та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, зроблений державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Стояновим Антоном Сергійовичем ;

- Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 08.08.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 08.08.2018 року про арешт майна боржника;

- Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Щегульної Ганни Олександрівни від 17.10.2018 року про арешт коштів боржника;

- Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин головного територіального управління у Харківській області Щегульної Г.О. від 17.08.2018 року про накладення штрафу.

Вказала, що знаючи, що йде судовий процес, боржник не з`явився до суду, а переклав захист своїх інтересів представнику ОСОБА_6 , який не має свідоцтва про адвокатську діяльність.

Зазначила, що перше виконавче провадження не було припиненим, а виконавчий лист їй не було повернуто. Вона не змогла надати до суду підтвердження про наявність першого виконавчого провадження, оскільки у виконавчій службі відмовились його шукати а архіві, надавши відповідь у письмовій формі про те, що виконавче провадження на виконанні у відділі не перебуває. Наполягала на тому, що до розірвання шлюбу з боржником ОСОБА_2 в 2011 році, починаючи з 2005 р. ОСОБА_2 не надав коштів на утримання дитини, пиячив, а вона працювала на двох роботах, щоб забезпечити себе та дитину.

Вказала, що у 2018 році вона дізналася про те, що ОСОБА_2 постійно виїжджає на заробітки до Польщі та має майно ( житловий будинок у с. Лізогубівка та земельний пай), тому вирішила знову звернутись до виконавчої служби, вважаючи, що тепер є засоби примусу на її колишнього чоловіка. Виконавча служба їй в цьому відмовила, посилаючись на те, що у них в електронній базі відсутнє відповідне виконавче провадження, оскільки там знаходяться лише виконавчі провадження, відкриті після 2008 року. Тому в лютому 2018 року вона вдруге звернулась вже до Харківського районного суду Харківській області з заявою про стягнення аліментів з батька моєї дитини, ОСОБА_2

Послалася на те, що скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця всупереч ст. 14 ЦПК України не пройшла автоматизованого розподілу скарг та заяв, що надходять до суду, а напряму була адресована судді Ференчук О.В.

Зазначила, що боржник ОСОБА_2 порушив десятиденний строк для оскарження дій головного державного виконавця і це підтверджується тим, що згідно заяви по Виконавчому провадженню № 56522125 представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка І.Я. ( аркуш справи № 49) боржник вже 01 жовтня 2018 року знав про відкриття виконавчого провадження № 56522125 за місцем знаходження його майна ( житлового будинку в с. Лізогубівка Харківського району), яке було відкрито за її заявою на підставі дублікату виконавчого листа N2 643/4886/1-ц від 31.05.2018 р.

На теперішній час боржник ОСОБА_2 на великий термін виїжджає до Польщі на роботу, немає ніяких гарантій, що він звідти повернеться. Виконавче провадження відкрито по місцю знаходження майна боржника в законний спосіб. Скасування арешту майна ОСОБА_2 робить неможливим отримання будь-яких коштів по заборгованості по сплаті аліментів на утримання їх сина, ОСОБА_7 . Арешт єдиного житла боржника повинний спонукати батька - боржника ОСОБА_2 з`явитись до виконавчої служби для вирішення питань про погашення заборгованості. Ця дія державного виконавця на користь матері та сина, яких постійно обкрадає боржник.

Вказала, що суд не взяв до уваги, що станом на 01 жовтня 2018 року боржнику вже було відоме про відкриття виконавчого провадження № 56522125; суд вказав, що у 2005 році виконавчий лист про стягнення аліментів було направлено судом на адресу виконавчої служби, але скоротив строк нарахування аліментів до трьох років, розглядаючи цей виконавчий лист, як вперше поданий 12.06.2018 р. Боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, оскільки не виплачує аліменти, жодного разу не з`явився до державного виконавця, відмовляє державному виконавцю в телефонній розмові, не надає жодного доказу сплати аліментів дитині, що згідно ст. 5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» надає тимчасово можливість обмежити його вільне пересування - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Але суд не зважив на вказані обставини та норму права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Московського районного суду міста Харкова по справі № 643/16842/18 - залишити без змін.

Вказав, що доводи скарги не підтверджуються матеріалами справи і тому не спростовують висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Посилання на заяву його адвоката Хом`яка І.Я. до державної виконавчої служби не свідчить про те, що ОСОБА_2 було достовірно відомо про повторне виконавче провадження, оскільки державний виконавець на порушення положень закону не направив відповідних документів на адресу, де мешкав і було зареєстроване місце проживання боржника, хоча згідно пояснень ОСОБА_1 вона повідомляла виконавця про зміну місця проживання боржником. Представник ОСОБА_2 адвокат Хом`як І.Я, завернувся до державної виконавчої служби за попереднім місцем проживання боржника у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 стало відомо про те, що хтось цікавиться його місцезнаходженням та про те, що відносно нього можливо відкрито виконавче провадження, і ОСОБА_2 хотів перевірити дійсність цієї інформації. При цьому ОСОБА_2 не оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження, якою права боржника не були порушені. За результатами розгляду заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Хом`яка І.Я, на адресу ОСОБА_2 було направлено листа за вих. № 37048 від 17.10.2018 з повідомленням, зокрема, про наявність відкритого виконавчого провадження та відмовою надіслати його матеріали на адресу адвоката. На адресу ОСОБА_2 державним виконавцем Щегульновою Г.О. було направлено листа від 17.10.2018 з постановою про накладення на нього штрафу та розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, який він отримав 09 листопада 2018 року, у зв`язку з чим у встановлений законом строк 15 листопада 2018 року направив цю скаргу до Московського районного суду м. Харкова. Таким чином посилання в доводах скарги на порушення ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованим, станом на 01.10.2018 року він не знав і не міг знати про порушення своїх прав незаконними рішеннями державних виконавців у виконавчому провадженні.

Скаргу від 14.12.2018 року ОСОБА_2 не підписував.

При цьому дійсно, абзац третій резулятивної частини ухвали зазначений судом першої інстанції помилково, оскільки таких вимог у скарзі не ставилося, а зазначені у ньому дані не мають відношення до спору, що розглядався.

В іншій частині вважає судове рішення законним і обґрунтованим, доводи скарги висновків суду не спростовують (а.с. 196-208 т.1).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи скаргу частково суд першої інстанції правильно виходив з того, що суду не надано бланку повідомлення служби поштового зв`язку про вручення ОСОБА_2 рекомендованого листа з копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до наданого розрахунку по сплаті заборгованості від 12.06.2018 року за період із 17.02.2005 року розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 92683,34 грн. Згідно розрахунку по сплаті заборгованості від 01.10.2018 року за період із 17.02.2005 року розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 99384,34 грн. Аналізовані розрахунки за формою і змістом не відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень. Стягувач, як сторона виконавчого провадження, має право на отримання від державного виконавця розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за тією формою щодо його змістовності, що визначена Інструкцією. У ході розгляду справи суд встановив, що має місце порушення такого права стягувача на належне у встановленому порядку інформування про стан заборгованості, обмеження боржника в праві пересування можливо лише у випадку якщо така особа ухиляється від виконання вимог державного виконавця та від виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Так, за змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зокрема, зобов`язаний після прийняти до виконання виконавчий документ і відкриття виконавчого провадження на протязі трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа у постанові вказати про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною першою та другою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника(частина 3 статті 73 Закону).

У статті 195 СК України викладено наступний порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу):

1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

2. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

3. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Статтею 50 Закону «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Статтею 55 Закону визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (частина перша).

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника (частина друга).

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк (частина третя).

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частина четверта).

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб (частина шоста).

Відповідно до вимог статті 56 Закону під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу. Державний виконавець зобов`язаний задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача і не ускладнюють виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 4, 8, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»:

1. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

2. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

3. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

4. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

9. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленомуСК України. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (далі Інструкція), зокрема, передбачає, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

Пунктом 6 вказаної Інструкції передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Постанова оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про дату пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та розмір суми заборгованості, яка утворилася після пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Частиною 1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що на виконанні у Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області перебуває дублікат виконавчого листа № 643/4686/18, виданого 31.05.2018 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина.

12 червня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню вищезгаданого виконавчого листа.

Суд на підставі наявних у справі документів обґрунтовано встановив, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була надіслана боржникові не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Суду державним виконавцем не було надано бланку повідомлення служби поштового зв`язку про вручення ОСОБА_2 рекомендованого листа з копією постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до наданого розрахунку по сплаті заборгованості від 12.06.2018 року за період із 17.02.2005 року розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 92683,34 грн.

Згідно з розрахунком по сплаті заборгованості від 01.10.2018 року за період із 17.02.2005 року розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 99384,34 грн.

Дослідивши оскаржувані розрахунки заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , суд правильно встановив, що всупереч наведеним нормам ч.ч.1, 3, 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 4 розділу XVI Інструкції, вони за формою і змістом не відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно довідки Станківської селищної рали Миколаївського району Львівської області № 1007 від 23.11.2018 року, ОСОБА_2 з 03.04.2018 року зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9)

Спірні розрахунки не містять обов`язкових відомостей, що повинні в них бути, зокрема: розмір доходу/середня заробітна плата працівника саме для тієї місцевості, де мешкав боржник, ці данні відрізняються від тих, які використовував державний виконавець у своєму розрахунку.

На підставі наведених норм Закону та Інструкції суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягувач, як сторона виконавчого провадження, має право на отримання від державного виконавця розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за тією формою щодо його змістовності, що визначена Інструкцією. Оскільки таких документів боржник від державного виконавця не отримав, таке його право було порушено, внаслідок чого боржник також не мав можливості надати свої докази на спростування розміру заборгованості. Тому суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що оскаржена постанова про накладення штрафу від 17.08.2018 року підлягає скасуванню.

Відповідно до положень розділу XVI « Особливості виконання рішень про стягнення аліментів», стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 194 СК України в редакції, дія якої була чинна на момент пред`явлення виконавчого листа, а саме - 12 червня 2018 року, аліменти за минулий час могли бути стягнуті за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

В процесі виконання вищезгаданого виконавчого провадження 08.08.2018 року було винесено постанови про встанолення тимчасового обмеження боржника ( ОСОБА_2 ) у праві виїзду за межі України, постанову про арешт майна боржника, 17.10.2018 року - постанову про арешт коштів боржника ( ОСОБА_2 )

Згідно пункту 18 частини 3 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням. Аналогічна норма міститься в положеннях Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" можуть тимчасово бути обмежені у виїзді лише у разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань

Законодавчо встановлено, що обмеження боржника в праві пересування можливо лише у випадку якщо така особа ухиляється від виконання вимог державного виконавця та від виконання рішення суду, тобто свідомо не виконує рішення суду.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що боржник був повідомлений про наявність виконавчого провадження по примусовому стягненню з нього аліментів. Наведені з цього приводу доводи скарги не спираються на належні, допустимі і достатні докази і тому колегія суддів їх відхиляє. У даному випадку судом не було встановлено, що боржник ухилявся або перешкоджав примусовому виконанню рішення суду про стягнення аліментів, у справі відсутні докази про те, що боржнику було відомо про такий обов`язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

В оскаржуваній постанові про арешт коштів боржника від 17.10.2018 року відсутні зазначені вимоги. Постанова про арешт майна боржника також складена з порушенням вищезазначеної Інструкції з організації примусового виконання рішень

Відповідно до частини 1 статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За змістом частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Задовольняючи скаргу частково суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм дійшов обґрунтованого висновку про те, що зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментах, є неправильним та таким, що не відповідає вимогам закону, який регулював порядок нарахування аліментів у відповідний час, а тому дії державного виконавця з його складання є неправомірними.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що складаючи розрахунок заборгованості по аліментам, враховуючи ту обставину, що платник за період стягнення аліментів офіційно не був працевлаштований, державному виконавцю, із урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, необхідно було виходити із розміру середньої (середньомісячної) заробітної плати для відповідної місцевості - Львівська область, а не із розміру середньомісячної заробітної плати у Харківській області.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного перебування у провадженні скарги у судді Ференчук О.В., спростовуються матеріалами справи, а саме: протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 року (а.с.14).

Згідно з п.1 розділ VI Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами, вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами АСДС відповідно до їх функціональних обов`язків та реєструється в АСДС в день її надходження.

Пунктами 3,4,5 цього розділу, передбачено, що дата реєстрації та вхідний номер документа автоматично формуються АСДС відповідно до вимог інструкції з діловодства та цього Положення. Кожній судовій справі (кримінальному провадженню) надається єдиний унікальний номер, який автоматично формується АСДС під час реєстрації першого процесуального документу, на підставі якого може бути відкрите провадження у справі (включаючи перший процесуальний документ, отриманий судом по кримінальному провадженню на стадії досудового слідства) та який залишається незмінним незалежно від руху судової справи (кримінального провадження): проходження справи в інстанціях, надходження за підсудністю з іншого суду будь-якої юрисдикції, повторного надходження після належного оформлення або після скасування судового рішення по справі судом вищої інстанції тощо. Інші номери судових справ (кримінальних проваджень), окрім єдиного унікального номеру судової справи, так як і надання судовій справі (кримінальному провадженню) більше одного номеру не допускаються.

Єдиний унікальний номер судової справи зазначається судами в судовому рішенні та використовується, в тому числі, для формування Європейського ідентифікатору судової справи.

Як вбачається з матеріалів справи скарга зареєстрована у Московському районному суді за вх. № 54572 від 21.11.2018 року та була розподілена відповідно до вищевказаних положень.

Доводи апелянта, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду на право оскарження дій державного виконавця також спростовується матеріалами справи, скаржник у скарзі вказав, що дізнався 09 листопада 2018 року про постанову від 17.10.2018 року про накладення штрафу та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою з ВПЗ Берездівці, що лист йому було вручено 09.11.2018 року (а.с.8) та засобами поштового зв`язку, згідно відмітки на конверті 16.11.2018 року він направив скаргу до Московського районного суду м. Харкова (а.с.13).

Доводи апелянта, що представник ОСОБА_6 підробив підпис ОСОБА_2 відхиляються за недоведеністю.

Доводи скарги щодо вручення скаржнику копій постанов, що стосуються виконавчого провадження, спростовуються відомостями щодо реєстрації місця проживання з 03.04.2018 року за іншою адресою, ніж вони надсилалися боржнику.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 належним чином не сплачував аліменти на сина, не спілкувався з ними та не цікавився його справами, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться навчанням, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони перебувають поза межами розглянутої судом скарги, і тому відповідно до змісту ст. 367 ЦПК України вони не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в оскарженій ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року безпідставно, поза межами заявлених у скарзі вимог покладено зобов`язання на державного виконавця направити копії постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 643/12050/16-ц, виданого Московським районним судом м. Харкова 19.03.2018 року від 22.03.2018 року, та копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 06.06.2018 року. В цій частині відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню

В іншій частині суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції решту судового рішення залишає без змін, апеляційну скаргу задовольняє частково.

У даному випадку відсутні передбачені у ст. 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року - скасувати в частині зобов`язання державного виконавця направити копії постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 643/12050/16-ц, виданого Московським районним судом м. Харкова 19.03.2018 року від 22.03.2018 року, та копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 06.06.2018 року.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 23.09.2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.