КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
Справа №760/8954/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2528/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року (суддя Усатова І.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на двох дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,

встановила:

у травні 2017 р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований 27 лютого 2009р. з відповідачем, та стягнення з відповідача аліментів на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від загального доходу відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дітей відповідного віку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 27 лютого 2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який записаний на її прізвище, але біологічним батьком якого є ОСОБА_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач посилалася на те, що вони з відповідачем не знаходять спільної мови та порозуміння, у них склалися різні погляди на життя, що було причиною для сварок, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми.

Також позивач зазначала, що їх неповнолітні діти проживають разом з нею, добровільно домовитися з відповідачем з приводу надання матеріальної допомоги на дітей не вдалося, тому вона просить стягнути аліменти у примусовому порядку.

У лютому 2018 року відповідач подав зустрічну позовну заяву про оспорювання свого батьківства стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 904 від 20 березня 2012 року про народження ОСОБА_5, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дітей, оскільки в момент їх ймовірного зачаття він не проживав разом з дружиною, а батьком ОСОБА_4 записаний невідомий чоловік.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року позов

ОСОБА_3 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 27 лютого 2009 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 357 від 27 лютого 2009 року.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про оспорювання батьківства відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення ними повноліття з дня ухвалення рішення суду першої інстанції.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, не врахування тієї обставини, що на його утриманні знаходиться неповнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_7, 2003 року народження, яка проживає разом з ним, та що він є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є незначним.

Також, відповідач посилається на те, що він за своїм станом здоров'я потребує постійного лікування, на що витрачаються значні грошові кошти, тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу, однак, добровільно надавав допомогу дітям продуктами харчування.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2009 року. Мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_4, батьком якого зареєстрований ОСОБА_9.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб сторін розпався, малолітні діти проживають разом з матір'ю, їх біологічним батьком є відповідач, який має матеріальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржується, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на двох дітей.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною

дитини.

Згідно ч. 1 ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що закон встановлює презумпцію батьківства, тобто передбачає, що чоловік матері дитини є її батьком.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, коли його мати ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак останній не зареєстрований його батьком, а згідно свідоцтва про народження дитини його батьком є ОСОБА_9 (с.с.11).

Позивачем суду не надано доказів, що батьком ОСОБА_4 записаний не конкретний чоловік, а запис здійснено відповідно до положень ст. 135 СК України. Крім того, такі твердження та дії суперечать положенням статей 133, 135 СК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав правових підстав вважати, що відповідач є батьком ОСОБА_4, не з'ясувавши, що його батьком зареєстрований не інший конкретний чоловік.

При цьому, висновок судово-генетичної експертизи від 25 червня 2018 року про вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 не менше, ніж 99,99%, правового значення при вирішенні даного спору не має, так як позивачем не було заявлено позовних вимог про визнання батьківства ОСОБА_2 стосовно її сина ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, обов'язок ОСОБА_2, як батька, утримувати ОСОБА_4 може виникнути у разі реєстрації його батьком дитини.

Оскільки ОСОБА_2 не записаний батьком ОСОБА_4, позивачем не заявлено вимог про визнання батьківства, не надано доказів, що батько дитини записаний відповідно до положень ст. 135 СК України, тобто, що батьком дитини записаний не конкретний чоловік, суд прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати ОСОБА_4 і з нього підлягають стягненню аліменти у примусовому порядку за рішенням суду.

За положеннями частин 1, 2 та 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю, відповідачем не надано доказів, що він надає матеріальну допомогу на її утримання, тому суд прийшов до правильного висновку, що зі ОСОБА_2, як батька дитини, підлягають стягненню аліменти у примусовому порядку.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наданих відповідачем документів вбачається, що він є інвалідом 3 групи та отримує пенсію у розмірі 1452грн щомісячно, також відповідач працює у ТОВ «Венбест», де отримує заробітну плату у розмірі 1871грн щомісячно, тому на думку колегії суддів, має можливість сплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває дочка від першого шлюбу, а він за станом здоров'я потребує постійного лікування, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини, так як, виходячи із сукупного доходу відповідача, вказаний розмір буде значно меншим від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( з 1 січня 2019 року - 1013грн 50коп.).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Позивач звернулася до суду з даним позовом 23 травня 2017 року, тому суд першої інстанції правомірно зазначив, що аліменти підлягають стягненню з вказаної дати до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги, що суд повинен був врахувати надання відповідачем матеріальної допомоги дітям, у тому числі і продуктами харчування, тому аліменти підлягають стягненню з дня ухвалення судом рішення, колегія суддів вважає безпідставними, так як суду першої інстанції відповідачем будь-яких доказів надання матеріальної допомоги на дочку надано не було.

Приєднані до апеляційної скарги копії чеків про придбання товарів є нечитабельними, не свідчать про придбання продуктів харчування саме для дочки ОСОБА_5, а тому не є належними доказами у підтвердження доводів відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають наявним матеріалам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, а рішення суду в частині стягнення аліментів на дочку ОСОБА_5, підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_4 скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року в частині стягнення аліментів на ОСОБА_5 змінити, зменшивши їх розмір до ј частини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк