Справа № 457/1188/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/2226/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні апелянта - ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 - Багрія О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Грицьківа В.Т. від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 55,6 кв.м., з них житловою - 30,9 кв.м. та допоміжною - 24.7 кв.м. за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити рішення, яким визнати право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частинах. Зазначає, що не був залучений до участі у розгляді вказаної справи. Вказує на те, що його дочка ОСОБА_5 тяжко захворіла і в червні 2015 року померла у лікарні. У її власності було дві квартири , одна за адресою АДРЕСА_1, яку апелянт, за її довіреністю, купив для дочки та провів у вказаній квартирі ремонт, підготував для проживання та отримав усі документи у тому числі і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а друга квартира за адресою АДРЕСА_2, яку апелянт подарував дочці у 2013 року. Також, зазначає, що під час складення заповіту факт наявності спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині було приховано і нотаріус Монастирська М.М. нотаріально засвідчила та зареєструвала такий заповіт без перевірки кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Зазначає, що вказаний заповіт позбавляє його на обов'язкову частку у спадщині. Зазначає, що законно і справедливо представник від Трускавецької міської ради подав до суду письмове заперечення, позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити через відсутність у матеріалах справи доказів про отримання інвентаризаційної справи, а також через відсутність у матеріалах справи відмови нотаріуса в оформленні права власності позивачки на спадкове майно. Крім цього, зазначає, строк прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, оскільки після смерті його дочки його хронічні хвороби загострились, однак в середині 2015 року він дізнався, що існує заповіт складений на все майно померлої і його участь у спадкуванні ускладнилась, однак до вирішення вказаного питання в судовому порядку він був не спроможний за станом здоров'я.

В судове засідання позивачка та представник відповідача не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси позивачки у судовому засіданні захищав представник, а від відповідача до суду надійшло письмове пояснення на апеляційну скаргу з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, а також усних та письмових пояснень та заяв учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1216, 1247, ч.1 ст. 1220, ч.ч. 1,2 ст. 1221, п.3 ст. 1296 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України та задовольняючи позов, - виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2, свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3, копії яких знаходяться в матеріалах справи. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2, видана відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 484, що знаходиться в матеріалах справи. 14 травня 2015 року ОСОБА_5 - мати позивачки, склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 754, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Монастирською М.М., згідно якого усе належне їй майно (рухоме і нерухоме), де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_3. Копія заповіту знаходиться в матеріалах справи. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 48411805 від 25.11.2015 року, квартира АДРЕСА_1, загальною площею - 55,6 кв.м., з них житловою - 30,9 кв.м. та допоміжною - 24.7 кв.м., належить на праві приватної власності ОСОБА_5. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Монастирської М.М. від 03.12.2015 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, позивачці ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, оскільки спадкоємцем не надано документів, які б підтверджували належність заявленого спадкового майна померлій ОСОБА_5. Враховуючи викладене, суд вважав, що оскільки причиною невидачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 є відсутність свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, то факт належності на праві власності згаданої квартири на ім'я ОСОБА_5 доведено іншими доказами, здобутими у судовому засіданні, зокрема інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 48411805 від 25.11.2015 року, довідкою КП ЛОР "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 1145 від 12.08.2015 року, то і за змістом ст. 1216, ч. 1 ст. 1220, ст. 1233, ст. 1247 ЦК України, порушене право позивачки підлягає захисту. Суд повірив здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, ґрунтуються на законі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону,- не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в Трускавецький міський суд Львівської області з позовом до Трускавецької міської ради про визнання права власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 55,6 кв.м., з них житловою - 30,9 кв.м. та допоміжною - 24,7 кв.м. в порядку спадкування за заповітом від 14 травня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі №754.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2, її мати - ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею - 55,6 кв.м., з них житловою - 30,9 кв.м. та допоміжною - 24,7 кв.м. 14.05.2015 року її мати склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 754, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Монастирською М.М. Успадкувати майно за заповітом вона не може, оскільки свідоцтво про право власності на згадану квартиру серії НОМЕР_5 від 2.10.2008 року, виданого виконавчим комітетом Трускавецької міської ради втрачено.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобов'язаний роз'яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов'язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано. Так, судом, питання прийняття спадини після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (ст. 1268 ЦК України) не вирішувалось; особи, які прийняли спадщину після її смерті не встановлювались; на обговорення вказане питання не ставилось та, зокрема, позивачу таке питання (з'ясування належних відповідачів у даній справі) не роз'яснювалось; її право на залучення належного відповідача, співвідповідача, теж, не роз'яснювалось і відповідно позивач такого права не реалізовувала у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, про що вона повинна була бути поінформованою судом.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду постановлене поспішно, на наступний день після спливу шестимісячного строку, встановленого законом терміну з часу відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_5, без з'ясування вказаних обставин (ст. 1270 ЦК України).

Також, як вбачається із апеляційної скарги та матеріалів доданих до неї, - апелянт, батько померлої є інвалідом першої групи та особою пенсійного віку (8.03.1933 р.н.) та відповідно станом на час відкриття спадщини після смерті його доньки ОСОБА_5, незважаючи на заповіт, складений на користь позивачки (його внучки) мав право на обов'язкову частку у спадщині (ст. 1241 ЦК України).

Відповідно проведення розгляду справи (що проведений до спливу шести місяців після відкриття спадщини) та ухвалене рішення про визнання права власності на спадкове майно, постановлене на наступний день після завершення шестимісячного строку з дня відкриття спадини прямо впливають на його права як спадкоємця померлої, оскільки змінює такі та призводить до нових наслідків.

Тому суд, не взмозі був давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору без його участі, оскільки без залучення належного відповідача (відповідачів, співвідповідача) на права та обов'язки якого впливатиме таке судове рішення, - суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданого відповідача (спадкоємця, що претендує на спірне майно) на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому, - колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Доводи представника позивача про те, що рішення суду першої інстанції не впливає на права та інтереси апелянта, оскільки такий не подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини слід вважати на наведені висновки не впливають, оскільки розгляд справи був проведений протягом строку на прийняття спадщини. Крім цього, судом першої інстанції не з'ясовувалось і питання можливості прийняття спадщини апелянтом фактично (шляхом постійного проживання із померлою на час смерті (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід задовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Трускавецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 2631,75 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра