Провадження № 2/761/1379/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Буцан Р.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним та за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою судді від 09.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (далі - позивач) та ОСОБА_4 рівною було укладено Договір кредиту №08-038/371 від 27.07.2007 р., відповідно до умов якого Банк надав позичальниці грошові кошти у розмірі 573 000,00 швейцарських франків під 9,85% річних з кінцевим терміном погашення до 27 липня 2022 року.

05 жовтня 2007 року між Банком та позичальницею було укладено ще один кредитний договір №08-038/484 від 05.10.2007 року, відповідно до умов якого, кредитор надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 211 006,00 швейцарських франків зі сплатою 10,0% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 05 жовтня 2027 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами, в іпотеку ПАТ «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передали п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

27 грудня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, серія та номер 8974, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 19 грудня 2017 року.

Позивач вважає, що такий договір іпотеки є незаконним, тому просив визнати недійсним Договір іпотеки, квартири АДРЕСА_2 , укладений між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , серія та номер: 8974, посвідчений 19.12.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем.

Також у травні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді від 11.06.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» (далі - позивач) та ОСОБА_4 рівною було укладено Договір кредиту №08-038/371 від 27.07.2007 р.

Відповідно до умов Договору кредиту №08-038/371 від 27.07.2007 р. Банк надав позичальниці грошові кошти у розмірі 573 000,00 швейцарських франків під 9,85% річних з кінцевим терміном погашення до 27 липня 2022 року.

05 жовтня 2007 року між Банком та позичальницею було укладено ще один кредитний договір №08-038/484 від 05.10.2007 року, відповідно до умов якого, кредитор надав Відповідачу 2 кредитні кошти у розмірі 211 006,00 швейцарських франків зі сплатою 10,0% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 05 жовтня 2027 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами, в іпотеку ПАТ «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передали п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згодом ОСОБА_4 перестала виконувати свої кредитні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитними договорами, яка станом на 01.05.2018 року в загальному становить 12 587 827, 54 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснили відчуження предмета іпотеки третій особі - ОСОБА_2 , яка в свою чергу здійснила відчуження квартири гр. ОСОБА_3 . Відчуження предмету іпотеки позивач вважає незаконним.

Тому позивач просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості, за кредитним договором 08-038/371 від 27.07.2007 року, яка становить 549 733,31 швейцарських франків (що еквівалентно 14 650 705,51 гривень) за тілом кредиту; 517 721,98 швейцарських франків (що еквівалентно 13 797 585,35 гривень) за процентами; 2 870 413,13 гривень - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 3 710 840,95 гривень - пені за несвоєчасне повернення відсотків та за кредитним договором 08-038/484 від 05.10.2007 року, яка становить 207 023,77 швейцарських франків (що еквівалентно 5 517 301,27 гривень) за тілом кредиту; 197 476,89 швейцарських франків (що еквівалентно 5 262 871,48 гривень) за відсотками; 391 795,61 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 415 859,18 гривень - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною 6 376 236 гривень; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 95 643,54 грн.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року вищевказані справи об`єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду належним чином були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту №08-038/371 від 27.07.2007р. на суму 573 000,00 швейцарських франків та договір кредиту №08-038/484 від 05.10.2007р. на суму 211 006,00 швейцарських франків.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитним договорами між АТ «Укрсоцбанка» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №02-038/690 від 27.07.2007р. та договір іпотеки №02-038/899 від 05.10.2007р. (за правилами наступної іпотеки).

За умовами договорів іпотеки в забезпечення банку передано п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

П.п. 1.1.1. Договору кредиту №08-038/371 від 27.07.2007р. передбачено, що починаючи з місяцем, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісяця до 27 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом (Ануїтетний платіж) у розмірі 6 157,05 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення заборгованості до 27 липня 2022 року(включно).

П.п. 7.3. вказаного договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

П.п. 1.1.1. Договору кредиту №08-038/484 від 05.10.2007р. передбачено, що починаючи з місяцем, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісяця до 5 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом (Ануїтетний платіж) у розмірі 2 056,90 швейцарських франків з кінцевим терміном погашення заборгованості до 05 жовтня 2027 року(включно).

П.п. 7.3. вказаного договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

ОСОБА_4 припинила виконувати зобов`язання за договорами кредиту, що призвело до виникнення заборгованості за кредитними договорами, яка станом на 01.05.2018 року становила: за кредитним договором 08-038/371 від 27.07.2007 року - заборгованість за тілом кредиту - 549 733,31 швейцарських франків, заборгованість за відсотками - 517 721,98 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 870 413,13 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3 710 840,95 гривень; за кредитним договором 08-038/484 від 05.10.2007 року - заборгованість за тілом кредиту - 207 023,77 швейцарських франків, заборгованість за відсотками - 197 476,89 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 391 795,61 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 415 859,18 гривень.

Дана заборгованість підтверджується розрахунками заборгованості, наданими позивачем та виписками з особових рахунків.

Судом також встановлено, що згідно з Рішенням Апеляційного суду м. Києва 08.10.2013р. у справі №22-12481/13 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, апеляційну скаргу Банку задоволено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва №752/313/13-ц скасовано, постановлено нове, яким в позові відмовлено. При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання обох договорів загалом 784 006 швейцарських франків, та було сплачено банку 127 309,4 швейцарських франків.

П.п. 6.3. Договору іпотеки №02-038/690 від 27.07.2007р. передбачено, що даний договір набирає чинності моменту його нотаріального посвідчення та діє до припинення основного договору. Аналогічний за змістом пункт 6.3. містить договір іпотеки № 02-038/899 від 05.10.2007р.

Також судом встановлено, що 20.05.2016р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва №761/3006/16-ц позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса КМНО Кравченко О.П. було задоволено частково, зобов`язано нотаріуса виключити з Державного реєстру іпотек відповідний запис про обтяження іпотекою нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 .

05.12.2017р. рішенням Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу банку задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2016р. скасовано, визнано незаконним вилучення запису про обтяження іпотекою стосовно квартири АДРЕСА_2 та постановлено нове рішення, яким у позові відмовлено в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір іпотеки був укладений 19.12.2017р., тобто після того, як було скасовано виключення відповідного запису про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_2 на підставі укладених між позивачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договорів іпотеки.

06.03.2018р. Постановою Верховного Суду №761/3006/16-ц залишено в силі рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.12.2017 року.

Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року у справі №761/43958/17, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 27.09.2016 року.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 205 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16 та постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 61-7898св18.

Враховуючи вищевикладене, укладаючи оспорюваний договір іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , враховуючи близькі родинні відносини з ОСОБА_4 , були обізнані про наявну в ОСОБА_4 заборгованість перед позивачем за кредитними договорами, про те, що вказане майно перебувало в іпотеці банку в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами кредиту, а також про те, що 05.12.2017р. рішенням Апеляційного суду м. Києва визнано незаконним вилучення запису про обтяження іпотекою стосовно квартири АДРЕСА_2 .

Жодних доказів того, що договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19.12.2017р. та посвідченим приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. за реєстраційним 8974, укладався за погодженням з АТ «Укрсоцбанк» в порядку статті 13 Закону України «Про іпотеку» суду не надано.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

При цьому, згідно ч. 2 статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Статтею 41 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 95643,54 грн. та 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 234, 526, 586 - 588, 610, 611, 626, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 13, 23, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19.12.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, за реєстровим №8974.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовий збір в розмірі 881,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовий збір в розмірі 881,00 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП відсутній), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа : ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок часткового погашення заборгованості, за кредитним договором 08-038/371 від 27.07.2007 року, яка становить 549 733,31 швейцарських франків, що станом на 19.09.2019 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 13 628 422,54 грн., за тілом кредиту; 517 721,98 швейцарських франків, що станом на 19.09.2019 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 12 834 830,59 грн., за процентами; 2 870 413,13 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 3 710 840, 95 грн. - пені за несвоєчасне повернення відсотків та за кредитним договором 08-038/484 від 05.10.2007 року, яка становить 207 023,77 швейцарських франків, що станом на 19.09.2019 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 5 132 320,28 грн., за тілом кредиту; 197 476,89 швейцарських франків, що станом на 19.09.2019 року за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 4 895 643, 85 грн., за відсотками; 391 795,61 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1 415 859, 18 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовий збір в розмірі 31881,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовий збір в розмірі 31881,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судовий збір в розмірі 31881,18 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення суду 20.09.2019 року.

Суддя