Справа №456/2127/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

04.06.2018 ОСОБА_1 звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 2671,73грн. майнової та 2671,73грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок нездійснення відрахувань із заробітної плати засудженого боржника ОСОБА_3

08 червня 2018 на підставі ухвали Стрийського міськрайонного суду матеріали позовної заяви передано в порядку ст. 32 ЦПК України на розгляд до Болехівського міського суду за підсудністю з тих міркувань, що відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

17.12.2018 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути майнову шкоду в розмірі 490.74 грн. та 1270.74 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вироком Стрийського міськрайонного суду від 14.02.2013 ОСОБА_4 засуджено до 3 років обмеження волі та стягнуто на його користь 37500 грн. матеріальної та 58532,25 грн.моральної шкоди. Виконавчий лист за постановою ВДВС Долинського районного управління юстиції про стягнення із заробітку боржника перебував на виконанні в Долинському виправному центрі №118. Ухвалою Долинського районного суду від 08.07.2014 засудженому ОСОБА_4 змінено невідбуту частину покарання на виправні роботи із працевлаштуванням у ПП ОСОБА_2

Відповідач із постанови державного виконавця від 24.02.2015 був обізнаний про його обовязок стягнення на користь позивача із заробітньої плати боржника шкоди, заподіяної злочином, щомісячними платежами. Однак, в порушення вимог ч. 1 ст. 69 ЗУ « Про виконавче провадження» не виконував в повній мірі, що призвело до заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди.

Відповідач відрахування із заробітної плати засудженого ОСОБА_4 розпочав проводити 23.04.2015 та закінчив 14.08.2015, тобто не здійснив відрахування за лютий 2015 року в сумі 263.61 грн. та за 10 днів серпня 2015 року в сумі 86.67 грн., адже ОСОБА_4 звільнений 10.08.2015. З врахуванням індексації нестягнутих виплат за період серпень 2015 року по листопад 2018 року в розмірі 140.46 грн. вважає, що загальна сума заодіяної шкоди становить 490 грн. 74 коп.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 1270.74 грн. позивач виходив з того, що відповідач жодного разу не провів вчасно відрахування, а тому він зазнав душевних страждань через створення умов безкарності особі, яка заподіяла йому тяжкі тілесні ушкодження, не відшкодувала шкоду із за допомогою третіх осіб ухиляється від виконання покарання та сплати боргу; через сприяння відповідача шляхом подання позитивної характеристики на засудженого для умовно-дострокового звільнення, його зволікання із розірвання трудового договору та невчасне повідомлення державного виконавця про звільнення, що призвело до наступного відкриття виконавчого провадження, через два місяці після звільнення.

31.07.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач позов не визнав та подав письмові пояснення, з яких вбачається, що підстави для задоволення позову відсутні, так як він виконував повідомлення та постанови державних установ і проводив утримання із заробітної плати ОСОБА_4 на користь позивача.

Зокрема, вказав, що 01.08.2014 ОСОБА_4 прийнято на роботу із заробітною платою 1525 грн. Згідно повідомлення КВІ м.Болехів від 01.08.2014 проводились утримання із його заробітної плати в розмірі 20% від нарахованої заробітної плати. Щомісячно ним подавався звіт до КВІ щодо правильності нарахування заробітної плати та відрахування із заробітку в дохід держави.

В березні 2015року отримав постанову Болехівського міського управління юстиції про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 з заробітної плати ОСОБА_4

Відповідно перше і наступні перерахування розпочалися з березня 2015 року і тривали по липень 2015 року та стягнуто коштів в розмірі 1307.22 грн. Розмір відрахування із заробітньої плати боржника вираховувався із суми, що залишалася після утримання податків та суми сплати до КВІ.

Згідно відомості нарахованої заробітної плати за період часу, в якому проводились відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 на підставі постанови Болехівського міського управління юстиції, сума нарахування становила 7625 грн., сума пенсійного збору 274.50 грн., сума прибуткового податку 645.85 грн., військовий зір 114.38 грн., за рішенням суду та повідомлення КВІ 1471.96 грн., всього утримувань на суму 2506.69 грн. Згідно постанови державного виконавця на користь ОСОБА_1 сплачено 1307.22 грн.

За повідомлення від КВІ м.Болехів від 27.07.2015 припинено утримання коштів із заробітку ОСОБА_4 та повідомлено про це виконавчу службу Болехівського управління юстиції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить судове засідання проводити у його відсутності (а.с.156).

Такі дії відповідача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши вступне слова позивача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся із вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок того, що відповідач всупереч вимогам ч. 1 ст. 69 ЗУ « Про виконавче провадження» не здійснював стягнення щомісячними платежами на його користь із заробітньої плати засудженого на виконання вироку суду про відшкодування шкоди, заподіяного злочином.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 внаслідок дій відповідача ОСОБА_2

При цьому, в позовній заяві позивач наполягав на вирішенні спору на підставі ст. 22, 1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки лише позивач згідно із ст.43,49 ЦПК визначає предмет і підставу, тобто обґрунтування, позову.

Згідно частини 1,2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичноїособи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відповідальність особи, яка завдала шкоду, може застосовуватися судом при доведеності всіх умов цивільно-правової відповідальності: наявності шкоди для позивача; протиправності поведінки відповідача; безпосереднього причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою, наявності вини.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого в результаті порушення його матеріального блага , що охороняється законом.

Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таку правова позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-183цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2013 ОСОБА_4 засуджено до 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнуто на користь ОСОБА_1 37500 грн. моральної шкоди та 58532.25 грн. матеріальної шкоди.

На виконання вказаного вироку Стрийським міськрайонним судом Львівської області 14.03.2013 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди (а.с.4).

Ухвалою Долинського районного суду від 08.07.2014 засудженому ОСОБА_4 змінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на виправні роботи на строк 1 рік 10 місяців 7 днів за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку (а.с.5).

11.11.2014 державним виконавцем ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_5 складено акт, з якого вбачається, що за місцем проживання боржника ОСОБА_4 майна, яке б належало боржнику та підлягало опису і арешту не виявлено (а.с.77).

20.11.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено за належністю виконавчий документ до ВДВС Болехівського міського управління юстиції в зв"язку з тим, що боржник ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_2 в м.Болехові по вул.Польова,2 (а.с.78-79).

24.12.2014 державним виконавцем ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_5 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-39/2011 від 14.03.2013, оскільки державним виконавцем Болехівського міського управління юстиції ОСОБА_6 безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження через відсутність банківських реквізитів стягувача (а.с.80).

16.01.2015 державним виконавцем Болехівського міського управління юстиції ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46049479 (а.с.82).

Згідно повідомлення КВІ м.Болехів від 01.08.2014 ПП ОСОБА_2 роз"яснено, що ОСОБА_4 08.07.2014 засуджений Долинським районним судом згідно ст. 82 КК України до 1 року 10 місяців 7 днів виправних робіт з відрахуванням із заробітку % в дохід держави (а.с.101).

Встановлено, що згідно трудового договору від 01.08.2014 ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 (а.с.100).

А вже 24.02.2015 державним виконавцем Болехівського міського управління юстиції винесено постанову про звернення стягнення на заробітню плату ОСОБА_4, яку він отримує у ОСОБА_2 в розмірі 20% щомісячно до повного погашення боргу в розмірі 104649.80 грн.

Вказану постанову направлено ОСОБА_2 для виконання, яку він отримав 23.03.2015 (а.с.98-99).

Згідно ч. 1 ст. 69 ЗУ «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Отримавши постанову державного виконавця, ОСОБА_2 саме з 23.03.2015 розпочав здійснювати відрахування 20% із заробітної плати ОСОБА_4 в користь позивача .

Так, платіжним дорученням №1172 від 23.04.2015 сплачено 263.61 грн. із заробітної плати за березень 2015 (а.с.104)

- платіжним дорученням № №1180 від 05.05.2015 сплачено 263.61 грн. із заробітної плати за квітень 2015 (а.с.105)

- платіжним дорученням №1210 від 19.06.2015 сплачено 260.00 грн. із заробітної плати за травень 2015 (а.с.106)

- платіжним дорученням №1229 від 17.07.2015 сплачено 260.00 грн. із заробітної плати за червень 2015 (а.с.107)

- платіжним дорученням №1242 від 14.08.2015 сплачено 260.00 грн. із заробітної плати за липень 2015 (а.с.108)

Кримінально-виконавча інспекція м.Болехів 27.07.2015 направила ПП ОСОБА_2 повідомлення про необхідність припинення утримання коштів з заробітку ОСОБА_4 з 28.07.2015 у звязку з відбуттям покарання (а.с. 102).

Відтак, відповідач, здійснивши перерахування коштів із заробітної плати ОСОБА_4 в липні 2015року, у відповідності до отриманого повідомлення кримінально-виконавчої інспекції з 28.07.2015року вже не здійснював такого відрахування.

14.08.2015 року ПП ОСОБА_2 повідомлено ВДВС Болехівського міського управління юстиції з приводу того, що ОСОБА_4 звільнений з роботи та видано довідку про те, що на виконання постанови від 24.05.2015 утримувалися 20% із заробітньої плати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на загальну суму 1307.22 грн. (а.с.103).

22.09.2015 державним виконавцем Болехівського міського управління юстиції ОСОБА_6 складено акт проте, що згідно повідомлення ПП ОСОБА_2 боржник звільнений роботи та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.85-86).

Таким чином, стягнення коштів із заробітної плати засудженого ОСОБА_4 в користь позивача проводилось відповідачем правомірно, в межах строків, зазначених в повідомленнях кримінально-виконавчої інспекції за період з 23.03.2015 по 28.07.2015.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не було надано доказів і не доведено факт протиправності дій або бездіяльності відповідача, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.

Доказів порушення прав позивачем суду не надано.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди.

Згідно положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основної вимоги вимоги про стягнення відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні якої судом відмовлено, то суд приходить до висновку про відсутність підстав в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати у даному спорі, з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, компенсуються за рахунок держави ( ст. 141 ЦПК УКраїни).

На підставі викладеного ст. 69 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та керуючись ст.258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Найменування або імя сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дата складання повного тексту рішення - 14 лютого 2019 року.

Суддя Головенко О.С.