№ провадження 2/495/734/2019
ЗАОЧНЕ р і ш е н н я
11 лютого 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Бучка І.В.,
справа № 495/2726/18,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач ОСОБА_1, звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 4000 доларів США, розрахунок суми якого здійснити в національній валюті України за курсом НБУ на день ухвалення рішення суду; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 1050,61 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.05.2016 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 доларів США під сплату 2,5 % щомісяця, про що було складено розписку.
Гарантією щодо повернення боргу виступило усе спортивне обладнання спортивного клубу «Магніт», який розташований за адресою: вул. Ізмаїльська, 39 Б, в м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Строк повернення основної суми боргу становив шість місяців з дня оформлення розписки, тобто до 16.11.2016 року.
Станом на теперішній час, борг повернуто так і не було, відповідач всіляко ухиляється від виконання свого зобов'язання.
За вищевикладених обставин, позивач і звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав .
Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлялась належним чином, причину неявки суду не сповістила, відзив на позовні вимоги нею не надано.
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться..
Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно 16.05.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи. /л.с.9/.
Так, згідно укладеного між сторонами договору позики від 16.05.2016 року, ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 терміном на 6 місяців суму боргу у розмірі 4000 доларів США зі сплатою 2,5 % щомісячно.
Гарантією повернення коштів ОСОБА_3 визначила усе спортивне обладнання спортивного клубу «Магніт», яке є її приватною власністю.
Позивач у своєму позові зазначив, що зобов'язання за договором позики від 16.05.2016 року відповідачем належним чином не виконані.
А тому, звернувшись з повідомленням до начальника Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області 16.03.2018 року про забезпечення громадського порядку при проведенні опису та фото фіксації майна, яке виступило гарантом повернення боргу ОСОБА_3, яке складається з: усього спортивного обладнання спортивного клубу «Магніт», 17.03.2018 року позивачем разом з його представником та свідками було проведено інвентаризаційний акт спортивного обладнання. /л.с.10,11/
Матеріали справи місять пояснення ОСОБА_3, у яких остання зазначила, що грошові кошти у борг брала для свого друга ОСОБА_4, який займається фермерською діяльністю.
Так, вказала, що дійсно позичила у ОСОБА_1 4000 доларів США під 2,5 % щомісячно.
У її друга-фермера справи не пішли та вона сплачувала боргові зобов'язання (за якого проханням, скільки могла), оскільки була гарантом. Загалом, стверджує, що вона сплатила біля двох тисяч доларів з процентами.
На протязі останніх пів року, проценти та тіло немає можливості виплачувати, проте вона не відмовляється від повернення боргу. Вказує на декілька можливих для неї варіантів повернення боргу: коли фермер отримає достатній прибуток для погашення суми боргу або коли вона зможе продати тренажерний зал та здати в оренду ті площі будівлі, що будуть визнані за нею за правом власності. А поки у неї спортивний зал є єдиним джерелом доходу, а тому вона не може залишитись без джерел доходу.
Разом з тим, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про вказане вище, зокрема про виплату неї частини боргу.
Нею лише підтверджено факт укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору позики від 16.05.2016 року, та отримання нею коштів у розмірі 4000 доларів США зі сплатою 2,5 % щомісячно.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позивач вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків від суми позики не заявляв, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, з урахуванням змісту заявлених позовних вимог, та прийнявши до уваги усі надані суду докази, а саме те, що дійсно між сторонами був укладений договір позики від 16.05.2016 року, за зобов'язаннями якого повинен нести відповідальність відповідач щодо повернення усієї суми боргу, від чого вона ухиляється, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.
Згідно офіційного курсу НБУ, станом на день винесення рішення курс гривні щодо іноземних валют становить 2689,99 за 100 доларів США, відповідно 4000 доларів*26,89=107560 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв'язку з обґрунтованістю позовних вимог, з відповідача також підлягає стягненню сплачений ним згідно квитанції № 0.0.997829089.1 від 27.03.2018 року судовий збір у розмірі 1050,61 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 524, 533, 536, 625, 638, 1046, 1046-1049 ЦК України, ст. ст.12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 - 281, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.05.2016 року у розмірі 4000 доларів США, що станом на день винесення рішення еквівалентно 107560 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним згідно квитанції № 0.0.997829089.1 від 27.03.2018 року судовий збір у розмірі 1050,61 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН: НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2