Дата документу 25.02.2019 Справа № 320/2712/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 320/2712/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
провадження № 22-ц/807/1315/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року ОСОБА_3, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх синів. В обґрунтування позову зазначала, що сторони з 11.08.2000 перебували у шлюбі, є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із нею і знаходяться на її утриманні. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу, яке сталося 10.06.2008, відповідач участі в утриманні дітей не приймає, матеріально дітей не забезпечує, просила суд на підставі ст.ст.141, 180, 182, 183 СК України стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх синів у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2008 і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2008 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року судове рішення скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2017 року, до досягнення сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з матір'ю і знаходяться на її утриманні, у добровільному порядку матеріальної допомоги дітям не надає, а тому аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Визначаючи період, з якого підлягають стягненню аліменти, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення відповідача від сплати аліментів і вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів. На думку суду першої інстанції, аліменти підлягають стягненню не з часу звернення позивачки до суду із позовом у цій справі - 23.09.2008, а з моменту подачі апеляційної скарги на ухвалу про залишення позову без розгляду, тобто з 16.03.2017.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і присудження аліментів від дня пред'явлення позову ОСОБА_3 зазначає, що судом неправильно застосовані положення ст.191 СК України, якою визначено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову, а не від дня оскарження ухвали про залишення позову без розгляду. Позовна заява була подана до суду 23.09.2008, що підтверджується відповідними письмовими доказами, а тому і стягнення повинно бути присуджено саме з цієї дати. Оскільки на час оскарження ухвали про залишення її позову без розгляду матеріали цивільної справи були знищені, для відновлення провадження вона подала іншу позовну заяву, в якій зазначила іншу дату її складання - 16.03.2017, яка співпадає із датою подачі апеляційної скарги на ухвалу про залишення позову без розгляду. Звертає увагу суду на те, що після припинення шлюбних стосунків відповідач ніякої участі в утриманні дітей не приймав, аліменти в добровільному порядку не сплачував.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що судом дана правильна оцінка зібраним у справі доказам, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. З 28.11.2008 позивачка разом із дітьми виїхала до Данії і до березня 2017 не цікавилася рухом справи і не вживала будь-яких заходів для стягнення з нього аліментів. За період з листопада 2008 по 2017 позивачка тричі зверталася до нього із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, проте жодної претензії з приводу утримання дітей не заявляла, а апеляцію на ухвалу подала тільки після отримання його згоди на виїзд дітей на постійне місце проживання до Данії. Він не знав та не міг знати про пред'явлення до нього позову у 2008 році і дізнався про це тільки у грудні 2017, коли позивачка оскаржила відповідну ухвалу до апеляційного суду. З 2010 року відповідачка тричі приїздила з дітьми на Україну, він зустрічався із дітьми, купував їм одяг, іграшки, діти проживали разом із ним і він утримував їх. Місце проживання дітей в Данії від нього приховують, проте він постійно спілкується із ними, цікавиться їх успіхами у навчанні і спорті. Після ухвалення оскаржуваного рішення поштовим переказом він направив аліменти позивачці, проте кошти повернуто на його рахунок за не запитом.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Судом встановлено, що сторони з 11.08.2000 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 29.05.2008 (т.1, а.с.17,20), мають дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., які після розірвання шлюбу залишилася разом із позивачкою (т.1 а.с.18,19).

З позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася до суду 23.09.2008, що підтверджується фотокопією обліково-статистичної картки на цивільну справу (т.2, а.с.52).

Ухвалою суду від 10.12.2008 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв'язку із її повторною неявкою у судові засідання 19.11.2008 і 10.12.2008 (т.1,а.с.1)

Фактично з листопада 2008 року позивачка разом з дітьми за згодою батька дітей виїхали до Данії, що не заперечувалося сторонами у суді. Відповідач ОСОБА_4 своїми заявами від 04.06.2010, 23.02.2012 та 17.02.2017 надавав згоду на тимчасовий виїзд дітей до Данії та країн Шенгенської угоди (т.1, а.с.71-73).

За апеляційною скаргою позивачки, поданою 16.03.2017, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2017, ухвала суду від 10.12.2008 про залишення позову без розгляду скасовано з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Як зазначено в судовому рішенні апеляційного суду, матеріали цивільної справи знищені 15.05.2014, що унеможливлює перевірку висновків суду про належне повідомлення позивачки про час і місце судового засідання, призначеного на 10.12.2008. (т.1, а.с.41).

Згідно ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При вирішенні судом питання щодо розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховуються такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають усіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави - учасниці, так і за кордоном.

Оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, на утриманні відповідача не перебувають інші діти або непрацездатні особи, відповідач працездатний, зобов'язаний утримувати власних дітей, будь-яких відомостей про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей суду не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з нього підлягають стягненню аліменти у судовому порядку у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, визначаючи період стягнення аліментів, суд першої інстанції допустився порушень вимог ст.191 СК України.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Зважаючи на те, що з відповідним позовом у цій справі позивачка звернулася до суду 23.09.2008 , самі з цієї дати, а не з дати подачі апеляційної скарги на раніше ухвалене судове рішення, мають бути присуджені аліменти на дітей.

Зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, тривале байдуже ставлення до справи, не виявлення належної зацікавленості у розгляді своєї справи не є підставою для порушення прав неповнолітніх дітей на матеріальне утримання від батька з дати пред'явлення позову.

Доводи відповідача про те, що він не був обізнаний про пред'явлення до нього позову про стягнення аліментів у вересні 2008 року, підтверджують висновки апеляційного суду, викладені в ухвалі від 10.04.2017, щодо неналежного виклику сторін у судове засідання 10.12.2008, коли відповідний позов був залишений без розгляду.

Із скасуванням в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду провадження у справі відновлюється, отже, відновлюється право позивачки на отримання аліментів з дня пред'явлення нею позову, а не з дня подачі апеляційної скарги на судове рішення, як помилково вважав суд першої інстанції.

Участь батька у вихованні дітей в режимі інтернету, придбання ним одягу і іграшок під час нетривалого перебування дітей на Україні, не є підставою для звільнення його від аліментів за період з дня пред'явлення позову і до дня подачі апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, причини несплати відповідачем аліментів можуть бути підставою для зменшення розміру заборгованості і звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності, а не для відмови у їх присудженні з дати пред'явлення позову.

Спір між батьками про визначення місця проживання дітей не є предметом розгляду у цій справі і не звільняє відповідача від обов'язку утримувати своїх синів.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення початку стягнення аліментів - починаючи з 23.09.2008.

Керуючись ст. ст. 268, 374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року у цій справі змінити, визначивши початок стягнення аліментів з 23 вересня 2008 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: