Справа № 274/7222/18 Провадження № 2/0274/1227/19
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
18.02.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якого є ОСОБА_2
провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У грудні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований ОСОБА_4, який був там не проживає там більше трьох років, його місцезнаходження невідомо.
Від ОСОБА_3 заяви про визнання позову або відзив не надходили.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 є власником житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26 (а. с. 15).
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3, який був зятем ОСОБА_1 (а. с. 14, 17, 18, 25).
На момент реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням від 12.01.2015 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/5940/14-ц, яке 26.01.2015 р. набрало законної сили (а. с. 12 13).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_3 на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла ОСОБА_1.
Рішенням від 12.01.2015 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/5940/14-ц, яке 26.01.2015 р. набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано (а. с. 12 13).

Таким чином ОСОБА_4 з 26.01.2015 р. перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26, ОСОБА_1.

Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки ОСОБА_4 перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26, ОСОБА_1, то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто ОСОБА_4 втратив право користування цим житлом.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та наведеного положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири).

Доказів наявності такого договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.

Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_3 (народився 23.05.1986 р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні) таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Старий Солотвин, вул. Коваля, 26.

3.Стягнути з ОСОБА_3 (народився 23.05.1986 р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) у якості відшкодування судових витрат 704,80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут