Справа №: 164/1046/19
Категорія: 311010000
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Москальця В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької райдержадміністрації Волинської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 28 серпня 2009 року згідно наказу № 29/1-6 від 28 серпня 2009 року він працював на посаді заступника директора територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Маневицького району Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 238 від 29 червня 2010 року територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Маневицького району Волинської області було перейменовано на територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 128-ос від 15 грудня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області в порядку переведення з посади заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 10-ос від 21 травня 2019 року позивача 21 травня 2019 року було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки заяву від 21 травня 2019 року про звільнення з роботи за угодою сторін він 21 травня 2019 року не писав, так як в цей день знаходився на стаціонарному лікуванні в м. Луцьк. Вказана заява була ним написана ще 28 березня 2019 року без дати під психологічним тиском голови Маневицької районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_3 , з яким у позивача склалися неприязнені відносини. Позивач вважає, що між ним та відповідачем не існувало ніякої домовленості про припинення трудового договору за угодою сторін. На момент видачі розпорядження про звільнення не було волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору за угодою сторін. Крім того, просив суд врахувати, що він був звільнений з роботи у період його тимчасової непрацездатності, оскільки 21 травня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. З цих підстав, позивач не мав можливості подати заяву відповідачу про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 10-ос від 21 травня 2019 року про його звільнення з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, поновити його на роботі на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області з 21 травня 2019 року, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 10-ос від 21 травня 2019 року про його звільнення з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, поновити його на роботі на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області з 21 травня 2019 року, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Підтвердив, що 21 травня 2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні в м. Луцьк, а тому заяви про звільнення з роботи за угодою сторін 21 травня 2019 року він не писав. Заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, яку він написав раніше - 28 березня 2019 року без дати під психологічним тиском голови Маневицької районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_3 , який погрожував йому звільненням, якщо така заява не буде написана в його присутності та йому передана, ОСОБА_1 не відкликав та заяви про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін відповідачу не подавав.

Представник відповідача - Маневицької районної державної адміністрації Волинської області Москалець В.В. в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_1 не визнав, вважає їх необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просив відмовити за безпідставністю. Стверджує, що 21 травня 2019 року від директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_1. надійшла заява про звільнення з посади за угодою сторін. Заяв від ОСОБА_1. про відкликання вказаної заяви не надходило. Головою Маневицької районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № 10-ос „Про звільнення ОСОБА_1 та зобов`язано бухгалтерію територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області провести з позивачем повний розрахунок. Оскільки ОСОБА_1 в кінці робочого дня був відсутній на роботі райдержадміністрацією копію розпорядження та повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було надіслано йому рекомендованим листом з повідомленням за місцем його проживання. Просив суд врахувати, що позивач підтвердив в судовому засіданні, що заява про звільнення за угодою сторін була ним написана власноручно та заяв про її відкликання чи про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін він відповідачу не подавав. Написання заяви про звільнення під тиском голови Маневицької райдержадміністрації ОСОБА_3 . позивачем в судовому засіданні не доведено будь-якими належними та допустимими доказами. Позивачем було написано та подано відповідачу заяву про звільнення з посади за угодою сторін, головою районної державної адміністрації було прийнято цю заяву, про що свідчить його резолюція на заяві, що вказує на досягнення між сторонами домовленості та наявність добровільного волевиявлення обох сторін про дату та підстави припинення трудового договору.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України „Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В судовому засіданні встановлено, що з 28 серпня 2009 року згідно наказу № 29/1-6 від 28 серпня 2009 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Маневицького району Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 238 від 29 червня 2010 року територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Маневицького району Волинської області було перейменовано на територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 128-ос від 15 грудня 2015 року ОСОБА_1. було призначено на посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області в порядку переведення з посади заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області. Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 10-ос від 21 травня 2019 року позивача 21 травня 2019 року було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Зазначені обставини підтвердив позивач в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачем, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, наказу № 12/1.3 від 30.06.2010 року, розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 128-ос від 15.12.2015 року, розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 10-ос від 21.05.2019 року, трудової книжки серії НОМЕР_1 , заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що 21 травня 2019 року вранці директор територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_1 був на роботі. ОСОБА_7 , крім того, додала, що ОСОБА_1 повідомив її, як головного бухгалтера територіального центру соціального обслуговування, що він з 21 травня 2019 року буде на лікарняному лише о 16 год. 21 травня 2019 року. В табелі обліку робочого часу за 21 травня 2019 року стояла вісімка. Виправлення вісімки на лікарняний вона зробила в кінці місяця, коли ОСОБА_1 приніс закритий листок непрацездатності. Розпорядження про звільнення ОСОБА_1 надійшло з райдержадміністрації раніше, до того як він повідомив про перебування на лікарняному. Про це ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_1 , але він на це ніяк не відреагував, можливо, вже знав про його звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на ч. 3 ст. 40 КЗпП України, як одну з підстав незаконності його звільнення, оскільки згідно вказаної норми не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, позивач був звільнений відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Суд не бере до уваги пояснення позивача в тій частині, що заяву від 21 травня 2019 року про звільнення з роботи за угодою сторін він 21 травня 2019 року не писав, так як в цей день знаходився на стаціонарному лікуванні в м. Луцьк, вказана заява була ним написана 28 березня 2019 року без дати під психологічним тиском голови Маневицької районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_3 , з яким у позивача склалися неприязнені відносини, між ОСОБА_1 та відповідачем не існувало ніякої домовленості про припинення трудового договору за угодою сторін, на момент видачі розпорядження про звільнення не було волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору за угодою сторін, в зв?язку з перебуванням на лікарняному ОСОБА_1 не мав можливості подати заяву відповідачу про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін, оскільки вказані пояснення, об?єктивність яких заперечив представник відповідача, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та частково спростовуються показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що 21 травня 2019 року позивач перебував на роботі, а про лікарняний повідомив лише після надходження в територіальний центр соціального обслуговування розпорядження про його звільнення. У підтвердження вказаних пояснень відповідно до ст. 81 ЦПК України позивачем як до матеріалів позовної заяви, так і в судовому засіданні не представлено суду будь-яких належних та допустимих доказів. Позивачем не враховано, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

При вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін була написана позивачем власноручно, що останній підтвердив в судовому засіданні, 21 травня 2019 року вказана заява була зареєстрована в Маневицькій райдержадміністрації та завізована головою РДА ОСОБА_3 Заяв про її відкликання чи про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін від позивача до відповідача не надходило та ним не подавалось, що ОСОБА_1 також підтвердив в судовому засіданні. Тобто, позивачем було власноручно написано та в подальшому подано відповідачу заяву про звільнення з посади за угодою сторін, головою районної державної адміністрації було прийнято цю заяву, про що свідчить його резолюція на заяві, що вказує на досягнення між сторонами домовленості та наявність добровільного волевиявлення обох сторін про дату та підстави припинення трудового договору. Позивач мав реальну можливість подати заяву про звільнення з посади за угодою сторін, а також подати заяву про її відкликання чи про анулювання попередньої домовленості щодо припинення трудового договору за угодою сторін, однак цього не зробив, що свідчить про домовленість між позивачем та відповідачем про припинення трудового договору за угодою сторін як на момент подачі заяви, так і на момент видачі розпорядження про його звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимог про визнання незаконним і скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, які не підлягають до задоволення, тому у суду відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на рахунок УК у Маневич.рн/Маневичівс.рн/22030101 (рахунок отримувача 3287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1536 гривень 80 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355, 430 ЦПК України, ст.ст. 36, 40, 47, 232-233, 235 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Маневицької райдержадміністрації Волинської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на рахунок УК у Маневич.рн/Маневичівс.рн/22030101 (рахунок отримувача 3287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1536 (одна тисяча п?ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя районного суду О.В. Невар