Справа № 723/1978/17
Провадження № 2/723/123/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернівецької області у складі

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

за участю: позивача та його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Сторожинець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватні нотаріуси Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку, до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначивши третіми особами свого сина ОСОБА_7 та приватних нотаріусів Сторожинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 чел Маре, 23 Сторожинецького району Чернівецької області. Вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, який помер 03.02.2010 року, житловий будинок № 103 (колишній 69) з належними до нього по господарськими спорудами, що побудований в с. Чудей по вул. Емінеску (колишня вул.Сторожинецька) Сторожинецького району Чернівецької області, який належав її чоловікові на підставі рішення Сторожинецького районного суду від 24.03.2005 року.

Разом із своїм сином ОСОБА_2, який в даний час проживає у спадковому будинку, вони вирішили продати цей будинок відповідачу ОСОБА_3, за двадцять тисяч доларів США, який попросив видати йому довіреність на право представляти позивача та документи на будинок, пояснивши, що вказані документи йому необхідні для того щоб привезти з Італії гроші. Обіцяв розрахуватися з нею на протязі двох тижнів з часу видачі йому довіреності.

23.08.2016 року у приватного нотаріуса ОСОБА_6, вона підписала довіреність, якою як їй пояснив ОСОБА_3 вона уповноважила його представляти її інтереси, однак намірів надавати повноваження відповідачу на продаж будинку вона не мала, а нотаріус їй не розяснила зміст довіреності. Українську та російську мову вона не розуміє, читати не вміє, а тому вважає, що її було введено в оману так як в подальшому їй стало відомо що ОСОБА_3 29.09.2016 року, діючи від її імені уклав договір купівлі-продажу, засвідчивши його в приватного нотаріуса ОСОБА_5 продавши її будинок своїй співмешканці ОСОБА_4 і гроші при цьому вона не отримала.

Просила визнати недійсними довіреність від 23.08.2016 року та договір купівлі-продажу від 29.09.2016 року, скасувавши державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4, зазначаючи при цьому правові підстави позову передбачені в ст.225 ЦК України, щодо не усвідомлення дієздатною фізичною особою своїх дій та нездатність керувати ними, а також зазначені в ч.1 ст.215 ЦК України щодо недійсності правочину внаслідок недодержання вимог ч.1- ч.3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу та зазначені в ч.2 і ч.3 ст.215 ЦК України щодо нікчемності правочину та його оспорюваності.

Цивільний позов подавався згідно норм ЦПК України в редакції 2004 року. Провадження відкрито ухвалою суду від 02.10.2017 року, яке зупинялось в звязку з призначенням почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні, позивач та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені обставини, категорично підтверджуючи зазначені в позові правові підстави позову передбачені ст.ст.203, 215 та 225 ЦК України, які зазначені в позові як для визнання недійсним довіреності так і договору купівлі-продажу При цьому позивач категорично заперечує отримання від ОСОБА_9 чи ОСОБА_4 грошей за проданий будинок а також написання письмових розписок про продаж будинку ОСОБА_4 із обовязком оформлення купівлі-продажу протягом одного місяця та про отримання від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошей в сумі 150 тисяч гривень за покупку житлового будинку в с. Чудей по вул. М.Емінеску, 103.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся але направив до суду письмові заперечення в яких просив позов розглядати без його участі, зазначивши, що всі обгрунтування позову не відповідає дійсності так як довіреністю ОСОБА_1 уповноважила його вчиняти певні дії в т.ч. повязані із купівлею продажем її будинку, а для перевезення грошей з Італії йому повноваження не потрібні. ОСОБА_1 давала йому письмові розписки як про продаж будинку так і про отримання вартості будинку в сумі 150000 гривень, яка більша ніж визначена ціна позову. Неправдою є і те, що гроші позивачу не сплачувались, адже вартість будинку виплачена позивачу ще до укладення договору купівлі продажу про що свідчить письмова розписка. На даний час половина житлового будинку та половина земельної ділянки вже відчужена. Просив відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не зявлялася і не повідомляла про причини своєї неявки, хоча про день, час і місце розгляду цивільної справи була судом повідомлена належним чином.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 направила до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечивши позовні вимоги з підстав правильності посвідчення нею договору купівлі-продажу житлового будинку та перевірки повноважень осіб які його укладали. Просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 направила до суду заперечення на позов в якому просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги не визнає з тих підстав, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась у нотаріальну контору за різноманітними консультаціями та представляла інтереси інших громадян, а також оформляла спадщину після смерті свого чоловіка. При оформленні довіреності, ОСОБА_1 повідомила нотаріуса, що добре розуміє значення своїх дій і хоче продати будинок але не хоче збирати документи, а гроші за будинок вона вже отримала і ОСОБА_4, яка була також присутня при посвідченні довіреності показала письмову розписку ОСОБА_1 про отримання коштів.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є сільським головою обєднаної територіальної громади сіл Іжівці та Чудей і до нього зверталася позивач ОСОБА_1 у 2016 році і повідомляла що ОСОБА_4 незаконно заволоділа документами на будинок а гроші за його продажу їй не давали. Він звязувався із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які йому підтверджували що гроші за будинок вони дійсно ОСОБА_1 не заплатили, але повернуть, якщо ОСОБА_1 поверне витрати за оформлення будинку. При укладенні договору купівлі продажу свідок не був присутнім.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_1 до нього підходила і повідомляла що її обманули. Він розмовляв з ОСОБА_3 з цього приводу і той йому казав, що він розрахувався за будинок, а ОСОБА_1 має повернути йому витрати.

Свідок ОСОБА_12 суду показала що є рідною сестрою позивача і погоджується давати показання. Вона хотіла продати позивачу свій дім, що в с.Іжівці, бо хотіли переїхати до Сторожинця але ОСОБА_1 не купила дім і пояснювала що той чоловік якому вона продавала свій дім у селі Чудей не заплатив їй гроші.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що проживає в с.Іжівці по сусідству із позивачем, яка їй розповідала що хотіла продати будинок в с.Чудей а покупець не дав їй гроші хоча у нотаріуса угоду вони оформили. ОСОБА_1 також їй казала, що у нотаріуса їй давали підписувати чисті папери. Свідок ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_3 не бачила.

Свідок ОСОБА_14, який є рідним сином позивачки і не відмовившись від дачі показань, суду показав, що його мама хотіла продати будинок в с.Чудей і купити інший в с.Іжівці але ОСОБА_3 їй не заплатив гроші за будинок хоча і купив будинок.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, вивчивши заперечення відповідача і третіх осіб, а також заслухавши показання свідків, дослідивши інші докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, виходячи з чого суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтями 77, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2011 року (а.с.12) позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, належав житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Чудей, по вул.Емінеску М. (бувша вулиця Сторожинецька) під номером 103 (бувший 69), загальною площею 40,20 кв. м., в т.ч. житловою площею, 18,70 кв. м., вартістю 106192 гривні.

Право приватної власності на вказаний будинок за ОСОБА_1, зареєстровано 26.07.2011 року в Державному реєстрі прав (а.с.13).

29 вересня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Чудей, по вул.Емінеску М. за номером 103 Сторожинецького району Чернівецької області, відповідно до якого громадянин Турецької республіки ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1, продав зазначений будинок ОСОБА_4. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1141 (а.с. 10-11).

На підтвердження повноважень на відчуження майна ОСОБА_3, який виступав від імені позивача за даним договором, надав довіреність від 23 серпня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6 за реєстровим номером 2472 (а.с.213), згідно якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в селі Чудей, по вул.М.Емінеску під номером 103, Сторожинецького району Чернівецької області.

Аналогічними підставами як для визнання довіреності від 23.08.2016 року так і договору купівлі-продажу від 29.09.2016 року недійсними позивач зазначала, що не усвідомлювала своїх дій і не могла керувати ними, правочини є нікчемними, оспорюваними, зміст правочинів суперечить цивільному Кодексу, договір купівлі-продажу будинку вона не підписувала, довіреність на відчуження будинку не читала, а тільки підписала де їй було вказано нотаріусом, української мови не розуміє, а тому договір купівлі-продажу укладений всупереч її волі.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно норми статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Як сама довіреність, так і її видача є одностороннім правочином, щодо якого в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, що означає, правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Довіреність, яку надала позивач ОСОБА_1 є спеціальною і визначає повноваження повіреного ОСОБА_3 тільки в частині розпорядження, в тому числі продажу, житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані в с.Чудей по вул.М.Емінеску № 103 Сторожинецького району Чернівецької області з правом в т.ч. і підпису договорів купівлі-продажу і отримання належних довірителю грошей. Довіреність дійсна до 23 серпня 2017 року та містить посвідчувальний напис нотаріуса його підпис та печатку із зазначенням вчинення реєстраційних дій, тобто вчинена у відповідності до законодавства і вважається правомірною.

Аналіз правових підстав, зазначених позивачем, для визнання цієї довіреності недійсною, свідчить, що жодна із цих підстав не доказана в суді.

Так перевіряючи наявність підстав для визнання довіреності недійсною, вказаних в ч.1 ст.215 ЦК України, на які посилається позивач, судом встановлено, що зміст довіреності не суперечить цьому Кодексу, а також іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст.203 ЦК України), оскільки довіреність відповідає формі укладення договору купівлі-продажу житла тобто в письмовій формі, посвідчена нотаріально, що відповідає правилам зазначеним в ст.245 ЦК України. В довіреності вказана дата її вчинення, встановлено строк її дії, що відповідає правилам встановленим в ст.247 ЦК України. Зміст цього правочину не суперечить також і інтересам держави і суспільства та його моральним засадам.

Крім цього ОСОБА_1 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України). Вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що підтверджується також і записом в довіреності щодо перевірки нотаріусом дієздатності.

Волевиявлення ОСОБА_1 було вільним і відповідало її внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), оскільки про єдність внутрішньої волі і волевиявлення ОСОБА_1 на вчинення довіреності свідчить власне наявність цього правочину та передбачене в ч.1 ст.249 ЦК України право ОСОБА_1 на безпосереднє скасування довіреності в будь-який час і відмова від цього права є нікчемною.

Щодо спрямованості вчиненого ОСОБА_1 правочину на реальне настання правових наслідків що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України) то така спрямованість не заперечується позивачем, яка в позові зазначає, що бажала продати свій будинок із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що в с.Чудей по вул. М. Емінеску, №103 Сторожинецького району Чернівецької області та видала в звязку з цим довіреність відповідачу ОСОБА_3 на представлення її інтересів.

Про реальне бажання ОСОБА_1 продати свій будинок свідчать також і показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які суду показали, що ОСОБА_1 хотіла продати свій дім в с.Чудей та придбати будинок в с. Іжівці і в цьому їй допомагав ОСОБА_3, який за словами ОСОБА_1 був найбільш чесним і йому вона довіряла.

Продовжуючи перевіряти наявність підстав для визнання довіреності недійсною, вказаних в ч.2 ст.215 ЦК України, на які посилається позивач, судом встановлено, що довіреність ОСОБА_1 не містить ознак нікчемності і до того ж позивач не посилається на правові норми, які б свідчили про невідповідність цього правочину законодавству.

Посилаючись на положення ч.3 ст.215 ЦК України, щодо оспорюваності довіреності, позивач, при цьому, не зазначає підстави недійсності цього правочину але зазначає, що української мови не розуміє і читати не вміє, що не було підтверджено в суді. При цьому суд зазначає, що залучення судом перекладача для можливості спілкування із позивачем не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 не могла брати участь у тих цивільно-правових відносинах які вона вчинювала у нотаріальній конторі в т.ч. і у видачі оспорюваної довіреності із якої вбачається, що ОСОБА_1 підписала її без будь-яких зауважень щодо незрозумілості змісту чи мови, якою написана довіреність.

Жодних ознак обману, на який також посилається позивач, зазначаючи, що вона не знає мови і зміст довіреності їй не розяснювався, судом не виявлено і з цих підстав позивач не просить визнавати недійсним цей правочин.

Крім цього перевіряючи докази надані відповідачем по справі ОСОБА_3, а саме письмові розписки ОСОБА_1 про отримання нею від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошей в сумі 150 тисяч гривень за проданий будинок, що по вул.М.Емінеску, 103 в с. Чудей, а також розписки про продаж цього житлового будинку ОСОБА_4 та про обовязок оформлення угоди до 23.09.2016 року, а також перевіряючи заперечення позивача, цих доказів по справі, судом доручалось проведення почеркознавчої експертизи відповідним експертам, які висновком №804-К від 24.07.2018 року повідомили про результати експертних досліджень.

Згідно п.2 зазначеного висновку експертизи (а.с.167), рукописні записи в розписці, що починається словами: «Розписка Я ОСОБА_15 Ілична» та закінчується словами: «на протяжении 1 месяц тобто до 23.09.2016 ОСОБА_15», виконані та підписані ОСОБА_1, тобто позивачем, що свідчить про знання і розуміння позивачем мови, якою написана довіреність.

Таким чином, судом не знайдено підстав для визнання недійсною довіреності, виданої позивачем ОСОБА_1, 23 серпня 2016 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_6

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.09.2016 року, щодо житлового будинку, що за адресою с. Чудей по вул. М. Емінеску, №103 Сторожинецького району Чернівецької області та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 судом зясовувались у позивача та його представника правові підстави такої недійсності та отримано підтвердження зазначеного в позові обґрунтування щодо того, що такими підставами є ті ж самі які зазначені в позові і для визнання недійсною довіреності від 23.08.2016 року.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому суд приймає до уваги, що оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що за адресою с.Чудей по вул.М. Емінеску, №103 Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.10-11), було укладено 29.09.2016 року між ОСОБА_3, як повіреним позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Сторони не заперечують того, що ОСОБА_1 безпосередньої участі або хоча б присутності, при укладенні цього договору, не приймала.

На час укладення договору купівлі-продажу довіреність не була скасована чи визнана недійсною. Повноваження представника продавця ОСОБА_1, повіреного ОСОБА_3, нотаріусом перевірені. Гроші за проданий будинок в повному обсязі отримав представник продавця ОСОБА_3, до оформлення договору. При цьому судом встановлено, що представник був уповноважений позивачем на отримання цих грошей, що підтверджено довіреністю.

Жодних порушень, які були б допущені при оформленні купівлі-продажу і які могли би бути використані для визнання цього договору недійсним, судом не встановлено, а посилання позивача і її представника на не усвідомлення позивачем своїх дій і не змогу керувати ними та на те, що правочин є нікчемним, оспорюваним, зміст правочину суперечить цивільному Кодексу, договір купівлі-продажу будинку вона не підписувала, довіреність на відчуження будинку не читала, а тільки підписала де їй було вказано нотаріусом, української мови не розуміє, а тому договір купівлі-продажу укладений всупереч її волі, судом до уваги не приймається по тих же мотивах, які зазначені в цьому рішенні при аналізі підстав недійсності довіреності.

Оскільки недійсність довіреності, на підставі якої був відчужений житловий будинок, що належав ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку не встановлена, суд вважає, що позивачем не доведено вибуття майна з її власності не з її волі, а внаслідок незаконних дій її повіреного ОСОБА_3 чи інших осіб в т.ч. і нотаріусів.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку позивачем та її представником як в позові так і в суді обґрунтовані також і неотриманням продавцем грошей за проданий будинок та невідповідністю ціни продажу дійсній вартості цього майна.

Судом отримані свідчення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які зі слів ОСОБА_1 знали про неотримання нею грошей за проданий будинок і допомагаючи позивачу, спілкувались із ОСОБА_3, який казав ОСОБА_10, що гроші за будинок він ОСОБА_1 поверне, якщо ОСОБА_1 поверне витрати за оформлення будинку, а ОСОБА_11, казав, що він розрахувався за будинок, але ОСОБА_1 ще має повернути йому витрати.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 суду показали, що їм зі слів ОСОБА_1, відомо про неотримання нею грошей за проданий будинок.

Зазначені показання свідків, в цій частині, в сукупності з іншими не спростованими позивачем доказами, а саме розписками ОСОБА_1 про продаж будинку та отримання 150000 гривень від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не свідчать на користь позивача про неотримання нею грошей.

Разом з тим, вказані обставини не можуть бути судом використані, як підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки гроші за проданий будинок від покупця, повірений продавця ОСОБА_1, отримав в повному обсязі до оформлення договору, про що зазначено безпосередньо в оспорюваному договорі, а з інших підстав позовні вимоги не заявлялися.

Таким чином позовні вимоги позивача ОСОБА_1, в т.ч. і вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на ОСОБА_4, задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 203, 204, 216, 229, 655 ЦК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсними довіреності від 23.08.2016 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.2016 року, відмовити за безпідставністю цих вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2019 року

Суддя: