Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 404/5262/16-ц

провадження № 61-30625св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство «Вагран»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Вагран» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року у складі головуючого-судді Галагана О. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2017 року у складі суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Приватне підприємство «Вагран» (далі - ПП «Вагран») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення та стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що є власником кімнат в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Відповідачі незаконно, самоправно без будь-яких правових підстав вселилися у кімнату АДРЕСА_1 вказаного будинку та використовують її на власний розсуд, не бажають вносити кошти за користування кімнатою та укладати договір найму. Рішенням засновника ПП «Вагран» від 01 травня 2014 року встановлено плату за користування кімнатами гуртожитку, які перебувають у власності підприємства, а саме за кімнату площею 16, 5 кв. м - 400 грн, за кімнату площею 22,5 кв. м - 500 грн на місяць. Проте відповідачі не визнають право власності підприємства на вказану нерухомість та не сплачують кошти за користування кімнатою, унаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 червня 2014 року по 01 серпня 2016 року в розмірі 10 800 грн.

З урахуванням викладеного, ПП «Вагран» просило усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення ті зі звільненням кімнати від їх особистих речей; стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 10 800 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі вселилися в кімнату гуртожитку на законних підставах задовго до набуття позивачем права власності на гуртожиток, а тому відсутні передбачені законом підстави для їх виселення. Позивач не мав права встановлювати розмір плати за користування житлом в односторонньому порядку, без погодження з відповідачами. Крім того, позивачем не надано доказів того, що засновник ПП «Вагран» уповноважений встановлювати плату за користування кімнатою в гуртожитку, оскільки статутом підприємства право здавати в оренду громадянам майно надано саме підприємству, а тому визначений ПП «Вагран» розмір плати не може вважатись обґрунтованим.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПП «Вагран» відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2017 року ПП «Вагран» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі або передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, щовисновки судів першої та апеляційної інстанцій про правомірне набуття відповідачами права користування житлом у гуртожитку задовго до набуття ПП «Вагран» права власності на нього є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами, такі висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про їх упередженість. Поза увагою судів залишилися вимоги Положення про гуртожитки, згідно яких відповідачі зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку, розмір плати за яке визначається в договорі найму, відповідно до розрахунку, затвердженого власником, та за житлово-комунальні послуги. Також судами не враховано, що відповідачі не бажають укладати договір оренди, у якому має бути визначено розмір плати за проживання та штучно не отримують проект такого договору, оскільки розуміють, що в такому випадку з них кошти за проживання стягнуті не будуть.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 404/5262/16-ц за позовом ПП «Вагран» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення та стягнення заборгованості передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду прави Верховним Судом відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ПП «Вагран» на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року є власником будинку АДРЕСА_1 , який має статус гуртожитку на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської ради народних депутатів від 05 квітня 1979 року №365, яким затверджено акт Державної комісії на введення в дію гуртожитку по АДРЕСА_1 (на цей час АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_1 разом із сім`єю: дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 вселилися у кімнату гуртожитку на підставі ордеру від 03 жовтня 1988 року № 10, у зв`язку з роботою на підприємстві, якому належав цей гуртожиток, до того, як ПП «Вагран» набуло право власності на вказаний багатоквартирний будинок ( гуртожиток ).

Реєстрація відповідачів у кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку з 04 жовтня 1988 року підтверджується листом Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 15 січня 2016 року, а також паспортами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 , останній знятий з реєстрації в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 з 19 січня 2017 року, проживає і зареєстрований за іншою адресою.

Засновником ПП «Вагран» 01 травня 2014 року прийнято рішення про встановлення плати за користування кімнатою в гуртожитку , а саме за кімнату площею 16,5 кв. м - 400 грн., за кімнату площею 22,5 кв. м - 500 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Відповідно до положень частини другої статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

В статті 129 ЖК Української РСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Самоуправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акту (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу і т.д. не є самоуправним вселенням. Якщо особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі якогось дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоуправно зайняла житлове приміщення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги на момент виникнення спірних правовідносин було врегульоване Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 (втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 582) (далі Положення про гуртожитки 1986 року) та Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84(далі Положення про гуртожитки 2015 року).

Згідно з пунктом 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року N 208 (чинного протягом періоду з 01 червня 2014 року по 19 серпня 2015 року - частина періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість) громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Відповідно до пункту 38 Положення про гуртожитки 1986 року плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею, і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Згідно з положеннями пункту 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України 27 квітня 2015 № 84 (далі - Положення про гуртожитки 2015 року) (чинного протягом періоду з 20 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року - частина періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість) особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

За правилами частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 14 Закону «Про житлово-комунальні послуги»залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-2535цс15.

Ураховуючи вищенаведене, а також тривалий час користування спірною кімнатою в гуртожитку, а саме з 1988 року, суди дійшли правильного висновку, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право користування житловим приміщенням у гуртожитку на законних підставах, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимоги ПП «Вагран» про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення їх із спірного житлового приміщення без надання іншого житла зі звільненням від особистих речей. Позовні вимоги до ОСОБА_4 , який знявся з реєстрації у кімнаті гуртожитку та проживає за іншою адресою задоволенню не підлягають через їх безпідставність.

За відсутності даних з чого складається сума нарахованої позивачем заборгованості, за якими тарифами ПП «Вагран» проведений розрахунок розміру плати за гуртожиток, а також за відсутності погодженого сторонами розміру такої плати в договорі найму житлового приміщення, є обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за користування кімнатою в гуртожитку, розрахованої на підставі рішення засновника ПП «Вагран» за період з 01 червня 2014 року до 01 серпня 2016 року.

Крім того, до 19 серпня 2015 року (набрання чинності Положенням про гуртожитки 2015 року) плата за користування приміщеннями у гуртожитках, що перебувають у відособленому користуванні громадян, визначалась по ставках квартирної плати, установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за користування приміщенням в гуртожитку за період з 01 червня 2014 року по 19 серпня 2015 року по ставках, визначених в рішенні власника гуртожитку, є безпідставними.

За вказаних обставин, суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги ПП «Вагран» на предмет законності судових рішень виключно в межах доводів касаційної скарги, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Вагран» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко