КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року. м. Київ

Унікальний номер справи № 754/5182/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11188/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Савлук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Галась І.А., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом на обґрунтування якого зазначила, що із 26 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки щомісячно у розмірі 1600 грн. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, є власником нерухомого майна має у користуванні автомобіль, що свідчить про покращення майнового стану відповідача.

Фактично позивачка витрачає на дитину 13 000 грн. щомісячно.

Враховуючи вищезазначене, позивачка просила збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року і стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки щомісячно в розмірі 5000 грн., допустити негайне виконання рішення суду. (а.с.1-4)

Представник відповідача в суді першої інстанції проти позову заперечував (а.с. 68-70).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено. Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць (а.с. 90-95).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 114-117).

Не погодившись з рішенням районного суду, 01 липня 2019 року ОСОБА_1 направив поштою апеляційну скаргу. На обґрунтування скарги зазначив, що в порушення вимог процесуального закону суд без наявності доказів належного сповіщення відповідача ухвалив заочне рішення, позивачкою не доведено тих обставин на які вона посилалась обґрунтовуючи позов, зокрема, що донька сторін потребує значно більших витрат на її утримання, не доведено і покращення майнового стану відповідача. Крім того, районний суд не врахував, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року передбачена індексація стягуваних на утримання доньки аліментів, що виключає їх знецінення (а.с. 120-127).

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Колєв Р.Г. подав відзив в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 153-157)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гриценко В.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Колєв Р.Г., відповідач ОСОБА_1 до суду не прибули, про розгляд справи судом були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Так, позивачка ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Колєву Р.Г. про що в справі є письмова розписка. Відповідач ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення його представнику - адвокату Гриценко В.В., цього останній не заперечував в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 143, 146, 151-152).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що із 26 лютого 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.6).

Сторони мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №2130 (а.с.7).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки щомісячно у розмірі 1600 грн. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку";.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві в суді першої інстанції позивачка зазначила вимоги про зміну (збільшення) розміру аліментів, які мають стягуватись із відповідача на утримання малолітньої доньки. На обґрунтування позову додала копії свідоцтва про шлюб, про народження дитини, копії рішень суду про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, повідомлення і довідку виконавчої служби про наявність непогашеної заборгованості, копії договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 30 травня 2007 року, витяг з реєстру про належність відповідачу квартири набутої за договором купівлі-продажу від 19 квітня 2007 року та 32/100 частини будинку набутої за договором дарування від 10 вересня 2014 року, роздруківки з Інтернету із зображенням автомобіля та оголошення про надання відповідачем послуг по організації екскурсій, копії сторінки орендодавця ПП «Бруй» із пропозиціями орендодавця, витяг з Єдиного реєстру щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із відміткою про припинення реєстрації такого суб`єкта підприємницької діяльності(а.с. 1-28).

Набуття відповідачем права власності на нерухоме майно за договорами купівлі-продажу у 2007 році, тобто до народження дитини, як і отримання в дар частини будинку у 2014 році, довідки виконавця про наявність заборгованості по сплаті аліментів, роздруківки з Інтернету із зображенням автомобіля за відсутності об`єктивних доказів належності останнього відповідачу та оголошення про надання відповідачем послуг по організації екскурсій, копії Інтернет-сторінки орендодавця ПП «Бруй» із пропозиціями орендодавця, витяг з Єдиного реєстру щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із відміткою про припинення реєстрації такого суб`єкта підприємницької діяльності не можуть бути визнані підставою для висновку про зміну (покращення) майнового стану ОСОБА_1 і, як наслідок, підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Встановлені районним судом обставини і докази по справі свідчать про відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних із відповідача аліментів.Будь-яких висновків які б давали законну підставу для задоволення заявлених позивачкою вимог оскаржуване рішення не містить.

При цьому позивачка не позбавлена права заявити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої доньки, обумовлених лікуванням і доглядом дитини, у зв`язку із наявністю у останньої хвороб, проте таких вимог у цьому провадженні позивачка не заявляла.

Колегія суддів визнала обґрунтованими доводи скарги, що ухваливши оскаржуване заочне рішення 17 січня 2019 року за відсутності доказів належного сповіщення відповідача та його представника про розгляд справи районним судом, суд першої інстанції порушив положення частини 1 ст. 287 ЦПК України.

Посилання представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Колєва Р.Г. у поданому відзиві на апеляційну скаргу, що представник відповідача адвокат Гриценко В.В. був сповіщений під особистий підпис про розгляд справи 17 січня 2019 року суперечить наявним у справі доказам, зокрема, за протоколом судового засідання 18 грудня 2018 року відповідач та його представник не брали участь у справі та не були сповіщені про розгляд справи 17 січня 2019 року.

Отримання відповідачем ОСОБА_1 18 січня 2019 року повідомлення про розгляд справи судом 17 січня 2019 року не може бути визнано доказом належного сповіщення (а.с. 88)

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 ст. 376 ЦПК України, розгляд справи судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, який обґрунтовує скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова