Єдиний унікальний номер 236/2600/19 Номер провадження 22-ц/804/2581/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 6 серпня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Лимані Донецької області (повне судове рішення складено 7 серпня 2019 року) у справі номер 236/2600/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем, та 17 липня 2017 року звільнена з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітної плати за березень 2017 року в сумі 967,95 грн., заробітну плату за час вимушеного простою з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року 15770,52 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні 6069,46 грн., компенсацію за невикористані 17 днів відпустки 3906,43 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 6 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість заробітної плати за березень 2017 року в сумі 967,95 грн., заробітну плату за час вимушеного простою з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 15770,52 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 6069,49 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 3906,43 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2201,26 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 6 серпня 2019 року в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 967,95 грн., заробітної плати за час вимушеного простою з 16 березня по 17 липня 2017 року в сумі 15770,52 грн., допомоги при звільненні в сумі 6069,49 грн., компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 3906,43 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2201,26 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

З 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де на момент звільнення працював позивач, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

Наслідком вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо.

Зазначив, що сума компенсації невикористаних днів відпустки безпідставно збільшена на 875,33 грн.

Крім того, вважає, що при визначенні середньоденної заробітної плати враховується період березень-квітень 2017 року, тому можлива сума вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з скороченням штату працівників необґрунтовано завищена на 1214,11 грн.

Згідно з відомістю від 10.07.2017 року №548 позивачка отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1458,40 грн.

Суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів у справі. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганську.

Позивачка необґрунтовано вимагає стягнення частини заробітної плати за березень 2017 року у сумі 967,95 грн. без утримання податків. Проте, заробітна плата є об`єктом оподаткування.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису та особових справ працівників.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з

таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 № НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року (а.с. 18-23).

Відповідно до наказу про встановлення простою від 15.03.2017 року №384-Н встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» АТ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 44).

Відповідно до журналу обліку робочого часу робітників комерційного відділу «Луганської дирекції залізничних перевезень» ОСОБА_1 перебувала на робочому місці з 16 березня 2017 року до 17 липня 2017 року (а.с. 25-36).

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року вбачається, що позивач з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року перебувала в простої, в березні 2017 року 2 дні перебувала у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 45-52, 67-68).

З розрахунків заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата: за липень 2017 року 12171,31 грн., червень 2017 року 3836,36 грн., травень 2017 року 3836,36 грн., квітень 2017 року 3836,36 грн., березень 2017 року 4792,37 грн. (а.с. 53-57).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 5293,68 грн., лютий 2017 року 5363,76 грн., березень 2017 року 4792,37 грн. (а.с. 63-65).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган

зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і

провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та 17.07.2017 року була звільнена на підставі відмови від продовження роботи у зв`язку з зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

З розрахунків заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата: за липень 2017 року 12171,31 грн., червень 2017 року 3836,36 грн., травень 2017 року 3836,36 грн., квітень 2017 року 3836,36 грн., березень 2017 року 4792,37 грн.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5), ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень 2017 року в розмірі 5293,68 грн., лютий 2017 року 5363,76 грн., березень 2017 року 4792,37 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та інших виплат при звільненні позивача.

Доводи апеляційної скарги про неможливість перевірки інформації щодо фактичного виконання робіт через відсутність табелю обліку використання робочого часу та первинних документів апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

З наданих позивачем до матеріалів справи табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року вбачається, що позивач з березня 2017 року по липень 2017 року перебувала в простої, в березні 2017 року 2 дні перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Крім того, відповідно до Журналу обліку робочого часу робітників комерційного відділу «Луганської дирекції залізничних перевезень» ОСОБА_1 виконувала трудові обов`язки з січня 2017 року по 17 лютого 2017 року.

Надані позивачем документи спростовують доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо виплати позивачу в березні 2017 року частини заробітної плати в сумі 1458,40 грн. тому, що позивач не оспорює факт виплати йому авансу в розмірі 1458,40 грн. (а.с. 82) та разової виплати в розмірі 300,00 грн. та не заявляв вимогу про стягнення цієї суми.

Що стосується доводів відповідача про припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Судом встановлено, що наказом про встановлення простою від 15.03.2017 року №384-

Н встановлено для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» починаючи з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних (виробничих) підрозділів встановлено простій з оплатою за час простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. Підтвердженням графіку роботи наданий Журнал обліку робочого часу працівників комерційного відділу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 серед інших працівників, знаходилась в простої та виконувала вимоги наведених вище наказів, проте, заробітну плату, інші виплати під час звільнення їй не нараховані та не сплачені (а.с. 44, 24-39).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо невірного нарахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку апеляційний суд зазначає наступне.

Розрахунки середньої зарплати та оплати відпустки ОСОБА_1 , що надані відповідачем з зазначенням певних сум, не узгоджуються з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) та не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Отже, апеляційний суд не приймає до уваги вказані розрахунки за наведених вище підстав.

Будь-яких нових доказів відповідачем до апеляційної скарги не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 6 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя: