Справа № 163/1732/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/238/19 Категорія: 26 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 04.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, який складають заява відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку. ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та своєю заявою підтвердив свою поінформованість з умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, своєчасно кредит не погашав, внаслідок чого станом на 21.06.2018 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 15566,67 гривень, з них: по кредиту - 933,58 гривень, по відсотках - 5665,05 гривень, по пені - 7750,58 гривень, по фіксованому штрафу - 500 гривень, по процентному штрафу - 717,46 гривень.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 15566, 67 грн. за кредитним договором № б/н від 04.09.2015 року та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Позивач АТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості, відповідачем вони не спростовані. Відповідно до підписаної анкети - заяви, відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Підписуючи заяву - анкету, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, зобов'язався самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов на сайті Приватбанку. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. З наданого банком розрахунку заборгованості неможливо визначити правильність нарахування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором за всіма його складовими і цей розрахунок не доводить розміру заборгованості, вказаного у позовній заяві.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини першої ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву, підписну сторонами, про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 04.09.2015 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані відповідача та згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У матеріалах справи міститься витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також відсутні тарифи банку, які є складовою частиною договору.

Наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до місцевого суду не надав.

Крім того, апеляційним судом відмовлено у дослідженні нових доказів, які банк надав до апеляційного суду, а саме: копії виписки по рахунку відповідача ОСОБА_2, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. При цьому позивач не довів, що неподання до суду першої інстанції виписки по рахунку відповідача було зумовлено поважними причинами.

Сума наданого відповідачу кредитного ліміту та його використання наданим банком розрахунком не підтверджена. Судом першої інстанції зроблений обгрунтований висновок щодо суперечності розрахунку щодо суми заборгованості з наведенням конкретних фактів і цей висновок не спростований позивачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у вказаному розмірі 15566, 67 грн. і не надав належних та допустимих доказів на її підтвердження.

Оскільки доказів на підтвердження розміру наданого кредиту не подано, і відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді :