Справа № 461/983/19
Провадження № 4-с/461/12/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2019 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Мисько С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на дії державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Одеській області, -

в с т а н о в и в :

АТ «Ідея Банк» звернулось до суду із скаргою, в якій просить скасувати повідомлення старшого державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Одеській області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 28.12.2018 р. та зобов'язати Любашівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Одеській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом м. Львова 28.11.2018 р.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 13.12.2018 року AT «Ідея Банк» пред'явив до примусового виконання до Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий лист виданий Галицьким районним судом м. Львова 28.11.2018 по справі №461/5644/15-ц. 04.02.2019 року на адресу AT «Ідея Банк» надійшло повідомлення старшого державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 від 28.12.2018 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із тим, що не можна однозначно визначити в який саме спосіб виконувати даний виконавчий документ. AT «Ідея Банк» вважає повідомлення державного виконавця таким, що грубо порушує інтереси AT «Ідея Банк» як стягувача.

У судове засідання представник АТ «Ідея Банк» не зявився; подав через канцелярію суду заяву в якій просив суд проводити розгляд справи без участі скаржника; скаргу підтримав, просив задовольнити.

Старший державний виконавець Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги. Любашівським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області на адресу суду скеровано заперечення на скаргу в якому зазначено, що в скарзі не наведено достатніх підстав для скасування вищевказаного рішення державного виконавця Маляренко А.Г. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а саме рішення є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки сторони в судове засідання не зявились, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга Акціонерного товариства «Ідея Банк» на дії державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Одеській області, які полягають у поверненні виконавчого документа стягувачу підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що 13.12.2018 року AT «Ідея Банк» пред'явив до примусового виконання до Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом м. Львова 28.11.2018 р. по справі №461/5644/15-ц, у якому суд зазначив захід примусового виконання рішення: «В рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () за кредитним договором № 910.16351, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в сумі 56833,26 (пятдесят шість тисяч вісімсот тридцять три) гривень 26 копійок, яка складається з: основний борг -41899,46 грн., прострочений борг-2499,6 грн., прострочені проценти-5937,99 грн., строкові проценти-816,51 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 2771,98 грн., інші штрафні санкції-2907,72 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ TF 698K, 2012 року випуску, колір чорний, реєстраційний № BH2133EC (надалі транспортний засіб/предмет застави), шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника ОСОБА_2 Іраклі (ІПН НОМЕР_1) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу».

28.12.2018 року старшим державним виконавцем Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із тим, що не можна однозначно визначити в який саме спосіб виконувати даний виконавчий документ.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Частина 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому має бути зазначено:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

Як вбачається із виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова 28.11.2018 р. по справі №461/5644/15-ц такий відповідає вимогам цієї норми, у тому числі зазначено резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, зокрема зазначено, що в рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () за кредитним договором № 910.16351, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в сумі 56833,26 (пятдесят шість тисяч вісімсот тридцять три) гривень 26 копійок, яка складається з: основний борг -41899,46 грн., прострочений борг-2499,6 грн., прострочені проценти-5937,99 грн., строкові проценти-816,51 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 2771,98 грн., інші штрафні санкції-2907,72 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ TF 698K, 2012 року випуску, колір чорний, реєстраційний № BH2133EC (надалі транспортний засіб/предмет застави), шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перелік заходів примусового виконання рішення зокрема:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд звертає увагу на тому, що вказана норма передбачає, що заходи примусового виконання рішення не є вичерпними, зокрема, згідно п.1 ч.5 вказаної статті, заходами примусового виконання рішення є інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Оскільки, в резолютивній частині рішення Галицького районного суду м.Львова від 07.07.2015 року визначений захід примусового виконання, зокрема, зазначено, що в рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () за кредитним договором № 910.16351, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» () та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в сумі 56833,26 (пятдесят шість тисяч вісімсот тридцять три) гривень 26 копійок, яка складається з: основний борг -41899,46 грн., прострочений борг-2499,6 грн., прострочені проценти-5937,99 грн., строкові проценти-816,51 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 2771,98 грн., інші штрафні санкції-2907,72 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ TF 698K, 2012 року випуску, колір чорний, реєстраційний № BH2133EC (надалі транспортний засіб/предмет застави), шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу (у виконавчому листі вказано саме таке формулювання резолютивної частини рішення), відтак у старшого державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 відсутні правові підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи виконавчої служби про те, що під час пред'явлення виконавчого листа стягувач просив відділ виконавчої служби прийняти до виконання вказаний виконавчий документ та стягнути на користь банку з боржника заборгованість у сумі 56833,26 грн. шляхом накладення арешту на рахунки в банках боржника, рухоме та нерухоме майно. Однак, вивчивши виконавчий лист, державний виконавець не знайшла в ньому заходу примусового виконання звернення стягнення на кошти боржника, та що передбачено ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно ч.8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Таким чином, можна зробити висновок, що зазначення стягувачем у заяві відомостей, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення є правом, а не обовязком. Відтак, повернення виконавчого документу стягувачу не може слугувати не вірне, на думку виконавця формулювання заяви про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, суд звертає увагу, що ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві прийнято державним виконавцем необґрунтовано, з порушенням норм чинного законодавства, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому воно підлягає скасуванню. Вимога ж щодо зобовязання державного виконавця прийняти до примусового виконання виконавчий лист задоволенню не підлягає, оскільки скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві поновлює його порушене право.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, ст. ст. 4, 10, 18, 26, 37, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу задовольнити частково.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Любашівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Одеській області про повернення виконавчого документа, виданого Галицьким районним судом м. Львова 28.11.2018 року по справі №461/5644/15-ц, стягувачу без прийняття до виконання від 28.12.2018 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 20 лютого 2019 року.

Суддя Волоско І.Р.