Справа № 495/7421/18
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 січня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради про встановлення факту втраченим державного акту та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить суд:

-визнати втраченим Державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за № 17/10;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,66 га, яка розташована в масиві № 22, ділянка № 19 на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 17/10;

- визнати за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок № 77, розташованого по вул. Котовського, в с. Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею 108,3 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», підвал літ. «Г», гараж літ. «Д», вбиральня літ. «Є», споруди № 1- 3.

Позивач вказує, що спадкодавець ОСОБА_2, яка до дня смерті мешкала в с. Крутоярівка по вул. Котовського, 77, Білгород-Дністровського району, Одеської області, померла 03 грудня 2008 року у віці 75 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД № 170986, видане виконкомом Крутоярівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 04.12.2008 року, актовий запис 25.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,66 га, яка розташована в масиві № 22, ділянка № 19 на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за № 17/10 та житлового будинку № 77, по вул. Котовського, в с. Крутоярівка Білгород-Дністровського району, Одеської області, а саме: житлового будинку літ. «А» загальною площею 108,3 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», підвал літ. «Г», гараж літ. «Д», вбиральня літ. «Є», споруди № 1-3.

16.07.2007 року спадкодавцем ОСОБА_2 в Крутоярівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області на імя позивача був складений заповіт на все майно, згідно з яким вказана земельна ділянка та житловий будинок були заповідані позивачу. Однак, при невстановлених обставинах був втрачений вищевказаний державний акт.

Позивач з метою оформлення своїх спадкових прав, звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори та відповідно до листа від 25.04.2018 року № 418/02-17 позивачу було відмовлено в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, у звязку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу, а саме державного акту втрачений. Оригінал державного акту був втрачений орендарем, який орендував земельну ділянку. В газеті «Слово Придністровя» від 10.05.2018 року за № 19 позивачем було розміщено оголошення про визнання Державного акту IV- ОД № 065895 - втраченим.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

24.09.2018 року було відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

24.10.2018 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 надала до суду заяву, відповідно до якої просить витребувати спадкову справу від державної нотаріальної контори щодо ОСОБА_2, яка померла 03.12.2008 року в селі Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2018 року витребувано з Арцизької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, яка померла 03.12.2008 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2018 року закрито підготовче провадження по даній цивільній справі.

26.12.2018 року до суду надійшла інформація з Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області, відповідно до якої було повідомлено, що після смерті ОСОБА_2, яка померла 03.12.2008 року, спадкова справа не заводилась.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 склала письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача склав письмову заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Будь-які заперечення та зауваження відсутні.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла 03.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 170986 (а.с. 6).

ОСОБА_2, яка мешкала за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Крутоярівка, вулиця Котовського, 77, 16.07.2007 року, склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Крутоярівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до якого вона заповідала все її майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, у тому числі житловий будинок № 77, по вулиці Котовського, в селі Крутоярівка, позивачу ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до довідки Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, від 08.01.2019 року № 212 згідно запису в погосподарській книзі № 2 номер обєкта погосподарського обліку 01-0149-1 житловий будинок № 77, по вулиці Котовського, в селі Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області належить ОСОБА_2, яка померла 03.12.2008 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Роз'яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз'яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації.

Так, зокрема в п. 3.1. Листа зазначено, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, надана позивачем довідка від 08.01.2019 року № 212, відповідно до якої житловий будинок № 77, по вулиці Котовського, в селі Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, належить ОСОБА_2, підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірний будинок.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за № 17/10, земельна ділянка площею 2,66 га, яка розташована в масиві № 22, ділянка № 19 на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить ОСОБА_2.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна: вищезазначених земельної ділянки та житлового будинку.

Право на спадкування мають особи визначені в заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до довідки Крутоярівської сільської ради від 14.11.2018 року № 1417 ОСОБА_2 на день смерті 03.12.20118 року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровського району, село Крутоярівка, вулиця Котовського, 77.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповіт є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, на момент смерті ОСОБА_2 проживав разом зі спадкодавцем та відповідно є таким, що прийняв спадщину, однак позбавлений оформити свої спадкові права на земельну ділянку та житловий будинок, оскільки втрачений державний акт та право власності не зареєстроване у встановленому порядку на житловий будинок.

25.04.2018 року завідувачем Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 було відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач пояснює, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ОД № 065895 наразі втрачений, наявна лише його копія. Про втрату державного акту та вважати його втраченим, позивач надав оголошення в газету.

26.12.2018 року на запит суду Арцизькою районною державною нотаріальною конторою було повідомлено, що спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2, яка померла 03.12.2008 року, не заводилась.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Беручи до уваги викладене, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 (спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку на спадщину, відсутні), та має право на отримання спадщини за заповітом після її смерті, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки був втрачений оригінал правовстановлюючого документу державного акту та не зареєстроване у встановленому порядку право власності на житловий будинок.

Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 16, 1216, 1217, 1223 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 19, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заявою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: вулиця Сонячна (Леніна), 154, село Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області) до Старокозацької сільської ради про встановлення факту втраченим державного акту та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати втраченим Державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю № 17/10.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: вулиця Сонячна (Леніна), 154, село Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області) право власності на земельну ділянку площею 2,66 га, яка розташована в масиві № 22, ділянка № 19 на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 065895, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 21.10.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 17/10.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: вулиця Сонячна (Леніна), 154, село Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області) право власності на житловий будинок № 77, розташованого за адресою: вул. Котовського, в с. Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею 108,3 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», підвал літ. «Г», гараж літ. «Д», вбиральня літ. «Є», споруди № 1- 3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: