ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5812/18 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 22-ц/818/3730/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про самочинне будівництво
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Поліщук Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РІЦА» про відновлення порушеного права шляхом зносу самочинно побудованої прибудови та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСББ «РІЦА», про відновлення його порушеного права, зобов`язавши ОСОБА_2 знести самочинно збудовану прибудову площею 9,7 кв.м до квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.12.2014 належить 1/2 та 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 . У вищезазначеній квартирі у період з 2000 по 2013 роки постійно мешкали його дружина ОСОБА_3 , донька відповідач у справі ОСОБА_2 та неповнолітня онука ОСОБА_4 . На підставі виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова 10.08.2015, він 09.09.2015 вселений до квартири АДРЕСА_1 , та з`ясував наявність у квартирі самочинної прибудови площею 9,7 кв.м. у приміщенні кухні квартири, яку відповідач ОСОБА_2 збудувала самочинно без відповідних дозволів. Технічний стан прибудови незадовільний, не придатний до нормальної експлуатації, самочинне будівництво зачепило несучі конструкції житлового будинку, послабило стягуючий пояс житлового будинку в цілому, що знаходиться під підвіконням першого поверху, закрито вентиляційні отвори, прибудова фактично перекриває сонячне світло, кімнати квартири неможливі для проживання, оскільки залишились без освітлення. Несучі конструкції належать до спільного майна багатоповерхівки, та є спільною сумісною власністю співвласників, а отже, пошкодження несучої конструкції є порушенням прав усіх співвласників будинку, зокрема, порушення його прав. Відповідач неодноразово попереджалась ПАТ «Харківміськгаз» щодо зносу самовільно прибудованої прибудови на відстані 0,2 м. від газопроводу низького тиску, земельна ділянка під будівництво прибудови не виділялась, прибудова не відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, встановленим для житлових будинків і господарських спору. Наявність цієї прибудови позбавляє його можливості користуватись належним йому майном.

Відповідач подала до суду письмові заперечення поти позову, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність позовних вимог (а. с. 38-41, 70-73).

Позивач 14.09.2018 подав заяву до ОСОБА_2 , третя особа ОСББ «РІЦА» про збільшення позовних вимог та додаткові пояснення, в якій просив відновити його порушені права, зобов`язавши ОСОБА_2 знести самочинно побудовану прибудову площею 9,7 кв.м до квартири АДРЕСА_1 за власні кошти, потягом місяця з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. На обґрунтування вимог зазначав, що він є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_1 , самочинна прибудова зведена без його згоди, як єдиного власника квартири з порушенням будівельних норм, прибудова перешкоджає попаданню у квартиру сонячного світла, зведення самочинної прибудови порушує спосіб опалювання будинку, на стінах появився грибок та ерозії стін кімнат, прибудова псує архітектурний зовнішній вигляд та порушує санітарні норми. Внаслідок дій відповідача відбувається самовільний захват прибудинкової території. Незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у погіршенні стану його здоров`я, нервових потрясінь, у душевних стражданнях, порушення його прав шкідливо впливає на емоційно-психологічний та фізіологічний стан, оскільки порушений його спокій та нормальний ритм життя, пошкоджена його квартира, для захисту своїх прав він змушений ходити по різним інстанціям, долати великі відстані з м. Ізюм до м. Харкова (а. с. 104-106).

Ухвалою суду від 14.09.2018 за клопотанням позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (а. с. 110-111).

ОСОБА_1 17.09.2018 подав письмову заяву про відклик його клопотання про призначення судової будівельно-технічну експертизу, в зв`язку з неспроможністю нести витрати за проведення експертизи (а. с. 113-114).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РІЦА» про відновлення порушеного права шляхом зносу самочинно побудованої прибудови та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, з огляду на його незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування скарги зазначив, що самочинна прибудова була зведена без його згоди як власника квартири, чим порушено його право, яке не потрібно доводити. Вважає, що незалежно від того чи створює, чи ні йому зазначена прибудова перешкоди, він вправі ставити питання про її знесення, оскільки такий об`єкт порушує його право власності.

Послався на те, що прибудова зведена без будь-якого дозволу з порушенням будівельних норм.

Зазначив, що при самочинному будівництві було змінено розташування газової труби, без розробки проектної документації та без дотримання відповідних норм, що є небезпечним не тільки для нього, а і для всіх мешканців будинку, що було підтверджено попередженнями ПАТ «Харківмьскгаз».

Вважає, що оскільки відповідач визнала факт зведення самочинного будівництва, то безпідставним є посилання в рішенні суду на те, що прибудова була зведена за життя попереднього власника, а позивач не був членом кооперативу та відповідальним квартиронаймачем з 2000 по 2018 рік.

Вказав, що суд необґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначено, що доводи скарги жодним чином не спростовують висновки районного суду. Вказано, що позивачем не доведено порушення будівельних та санітарно-епідеміологічних норм при зведенні самочинного будівництва. Послалась на те, що вона є рівноправним співвласником спірної квартири. Вказала, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій вказав, що відповідач не надала суду доказів, що вона є співвласницею спірної квартири. Зазначив, що рішенням № 73/39 від 16.051989 виконкому Московського району Ради народних депутатів було дозволено будівництво балконів, тоді як відповідач звела капітальну споруду, яка збільшила опалювальну площу, порушила норми освітлення та повітрообміну квартири, розраховані проектом будинку.

Послався на те, що самочинна прибудова була зведена без виділення земельної ділянки, надання дозволу на будівництво, затвердження проекту будівництва, а тому є самочинною і цей факт не потрібно доводити за допомогою експертизи.

ОСОБА_2 надіслала суду заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначила на безпідставність тверджень позивача, що ОСОБА_3 не була матір`ю відповідача.

Послалась на те, що позивачем так і не було доведено наявності порушення його прав.

Зазначила, що зведення будівництва без відповідних дозволів не є безумовною підставою для знесення такої забудови.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст позову та його ціну, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина та 1/12 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9-10).

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прибудова до квартири АДРЕСА_1 побудована у 2007 році при житті колишнього власника квартири ОСОБА_3 .

Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «РІЦА» ОСОБА_1 в період з 2000 по 2018 членом кооперативу та відповідальним квартиронайманцем не був, в прибудові до квартири участі не приймав (а.с.4).

Про наявність зазначеної прибудови позивач дізнався у 2011-2012 роках.

Письмової заяви відповідачем про застосування строку позовної давності до цих правовідносин суду не надано.

Як на доказ порушення своїх прав позивач посилається на технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлений 11.10.2017 з планом квартири, де зазначено, що приміщення № 9 площею 9,7 кв.м побудовано самочинно, влаштовано дверний проріз у капітальній стіні; а також на попередження ПАТ «Харківміськгаз» від 10.04.2007, від 17.04.2007,від 19.02.2008, від 14.04.2009, від 27.04.2010, від 22.03.2011, від 07.05.2012, від 01.04.2013 № 49, від 17.02.2014 № 22, від 09.02.2015 № 112, від 20.05.2016 № 271, згідно яких встановлено порушення вимог Правил безпеки систем газопостачання та Кодексу газорозподільних систем, та самовільне без відповідного дозволу побудування в охоронній зоні газопроводу низького тиску балкон від газового вводу 02, м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-8,12-17).

Згідно листа повідомлення Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.11.2018, рішення щодо оформлення землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 Управлінням не готувались, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва за зазначеною адресою Управлінням не надавались (а.с.152).

Згідно повідомлення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 12.09.2018, рішення Харківської міської ради щодо надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (прибудова до квартири) у власність або користування для розміщення, здійснення будівництва, збереження зазначеного об`єкта нерухомості не приймались, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва за зазначеною адресою Управлінням не надавались. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, який містить відповідну інформацію з 2011 року, відсутня інформація по запитуваному об`єкту (а.с.163).

Щодо посилання позивача на самовільний захват прибудинкової території внаслідок побудованої прибудови, судом встановлено наступне.

Рішенням виконкому Московського району Ради народних депутатів № 73/139 від 16.05.1989, на підставі заяви мешканців будинку АДРЕСА_4 та дозволу АДРЕСА_5 м. Харкова від 17.04.1989, дозволено будівництво балконів на першому поверху по периметру житлового будинку АДРЕСА_6 АДРЕСА_7 » (а.с.42).

27.01.2003 КП «Науково-технічний центр земельної інформаційної системи» складений акт узгодження меж фактичного користування земельною ділянкою для проведення грошової оцінки за адресою: АДРЕСА_4 , погоджений з Державним комітетом України по земельних ресурсах Харківського міського управління земельних ресурсів, ЖБК № 289 «РІЦА» (а.с.43-47).

Відповідачем наданий план реконструкції жилого будинку АДРЕСА_4 затверджений архітектором АДРЕСА_8 району АДРЕСА_9 . АДРЕСА_10 , та засвідченим головою ОСББ № 289 «РІЦА».

Згідно довідок ОСББ № 289 «РІЦА» від 24.07.2018 № 21, від 16.08.2018 № 21, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_2 , разом з нею проживають: її сестра ОСОБА_5 , донька ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_1 за цією адресою не проживає з 1986. Квартиру не сплачував та не сплачує, на благоустрій будинку та прилеглої території коштів не виділяє, у збудуванні прибудови у кв. АДРЕСА_11 участі не приймав.

Довідка, підписана ОСОБА_1 під № 11 від 26.04.2018, недійсна. (а.с.62, 92).

Згідно довідок ОСББ № 289 «РІЦА» від 24.07.2018 № 20, від 16.08.2018 № 20, нарахування і платежі по квартплаті квартири АДРЕСА_1 проводяться із розрахунку 53,6 кв.м з 01.12.2007, в зв`язку з добавлення площі (прибудови) (а.с.63, 93).

Згідно повідомлення КП «Харківські теплові мережі» від 08.04.2017 опалювальна площа квартири АДРЕСА_11 , АДРЕСА_4 змінена з 44,1 кв.м. на 53,6 кв.м з 01.12.2007 у зв`язку з добавленням площі прибудови, що опалюється (а.с.87).

Згідно повідомлення ПАТ «Харківміськгаз» від 15.08.2018, 08.08.2018 працівниками підприємства проведено обстеження системи газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами встановлено, що балконна прибудова знаходиться поза межами розподільчого газопроводу низького тиску та охоронної зони газопроводу-вводу (а.с.95).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що з наявних в матеріалах справи документів не вбачається, що прибудова побудована з порушенням будівельних норм; псує архітектурний зовнішній вигляд будинку та порушує санітарні норми; що технічний стан прибудови незадовільний, не придатний до нормальної експлуатації, та самочинне будівництво зачепило несучі конструкції житлового будинку, не вбачається також, що прибудова перешкоджає попаданню у квартиру сонячного світла, що призвело до появи в квартирі позивача грибку, ерозії, та причинний зв`язок між їх виникненням та самочинною прибудовою не доведена належними та допустимими доказами.

Висновок експерта на підтвердження таких обставин відсутній, та позивач відмовився від проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Доводи позивача щодо самовільного захвату прибудинкової території внаслідок побудованої прибудови не знайшли свого підтвердження в судовому засідання та не підтверджені наявними у справі доказами.

В судовому засіданні не доведена наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, обґрунтування розміру моральної шкоди позивачем не надано, а тому керуючись передбаченими ст. 3 ЦК України загальними засадами справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи особливості конкретної справи, вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затверджуваного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно частини 1 пункту 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини 1, 3-5 пункту 24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Положення частини 7 статті 376 ЦК України передбачають можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, яка була доцільно врахована районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Так, в порушення норм ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не виконано його процесуального обов`язку довести порушення своїх прав як власника щодо користування та розпорядження належним йому майном доказами, що відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що факт самочинності будівництва порушує його права, оскільки з матеріалів справи вбачається, що прибудова була зведена у 2007 році, а право власності позивач набув на підставі рішення суду від 08.12.2014, тобто, при зведенні прибудови його згода не вимагалась.

Позивачем не доведено, що наявність спірної прибудови заважає йому як власнику користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Судом апеляційної інстанції відхиляються посилання ОСОБА_1 на порушення при зведенні самочинного будівництва будівельних та санітарні норми, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Також, районним судом було враховано, що згідно повідомлення ПАТ «Харківміськгаз» від 15.08.2018, 08.08.2018 працівниками підприємства проведено обстеження системи газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами встановлено, що балконна прибудова знаходиться поза межами розподільчого газопроводу низького тиску та охоронної зони газопроводу-вводу (а.с.95).

Вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та є похідною від визнання його прав порушеними, а отже, за недоведеністю первинної вимоги, задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.