Справа № 212/9326/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Козлова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Стрижак Є.С., у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодження його здоровя,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ОСОБА_2 «Суха Балка») в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві 80 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював з 03.02.2017 року по 16.11.2017 на ш. ім.Фрунзе ПАТ «ОСОБА_3» на різних посадах, виконував роботи в підземних умовах.

У серпні 2017 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: Радикулопатія попереково крижова і шийна та хронічний ( пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня.

Причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.09.2017 року де вказано, що професійне захворювання виникло через тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища на організм робітника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Висновком МСЕК від 11.10.2018 року ОСОБА_1 встановлено 55% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, переоглядом у листопаді 2021 року. Потребує ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортного лікування.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоровя та став інвалідом, він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Не має змоги домогти родині по господарству, не може приймати активну участь у вихованні довгоочікуваних онуків, бо найменший різкий рух викликає шалений біль. В зв'язку з професійним захворюванням змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2018 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 «Суха Балка» було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 «Суха Балка» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Суха Балка» надала відзив на позовну заяву, заперечувала проти задоволення позовних вимог, у повному обсязі, зазначивши, що позивачем не наведено доказів завдання йому моральної шкоди. При прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Повні обґрунтування своїх заперечень викладено у відзиві та долучено до матеріалів справи.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві ПАТ « ОСОБА_3 , шахта ім. Фрунзе, а саме:

- з 03.02.1997 по 29.12.1999 на посаді - підземний механік дільниця №35;

- з 29.12.1999 по 26.01.2000 на посаді підземного гірничо-робочого 2 разряду на дільниці №10;

- з 26.01.2000 по 10.03.2002 на посаді підземного машиніста бурової установки 4-го розряду на дільниці №10;

- з 26.07.2004 по 16.11.2017 на посаді підземного машиніста бурової установки на дільниці №10.

16.11.2017 його було звільнено за станом здоровя, відповідно до п.2 ст.40 КзПП України.

22.08.2017 року медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 999, ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання:

- Радикулопатія попереково - крижова L5, S1 та шийна С5,С6,С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), деформуючого остереартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.), пері артрозу колінних суглобів ( ПФ першого другого ст.. М54.1;

- Хронічний (пиловий) бронхіт, Легенева недостатність першого ст.J44

Відповідно до висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 18.07.2017 року виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області зазначено, що позивач працював в шкідливих умовах праці, які характеризувались фізичними перевантаженнями, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

По факту професійного захворювання, ОСОБА_2 «Євраз ОСОБА_3», правонаступником, якого є ОСОБА_2 «Суха Балка», комісією, було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що був складений АКТ від 3.09.2017 року.

В п.16 АКТу зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в підземних умовах шахти ім. Фрунзе підземним машиністом бурової установки, здійснював виконання робіт, про проведення робочого місця, безпечний стан, бурінню глибоких свердловин, доставку інструментів та механізмів, до місця проведення робіт, в ручну та за допомогою пристроїв.

В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування в наслідок чого умов праці характеризувались фізичними перевантаженнями.

При цьому в наслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації, гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дій, у повітрі робочої зони. Причина виникнення професійного захворювання:

Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 37,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза вимушена 12,6% тривалості зміни при гранично допустимій до 10%, стоячи 61,2% тривалості зміни при гранично допустимий до 60%; нахили тулубу- 112 разів за зміну, при нормі до 100 разів, згідно з Державними санитарними нормами та праилами « Ггієнична класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкість та напруженість трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014 №248.

Вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3 рази перевищує ГДК (6,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санітарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны».

За висновком МСЕК від 30.10.2017 року ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 55% (з них 45% - радикулопатії та 10% - хр.бронх.) та встановлена 3 група інвалідності з 17 жовтня 2017 року, з переоглядом у листопаді 2018 року.

За висновком МСЕК від 11.10.2018 року Позивачу повторно, встановлено 55% втрати професійної працездатності (з них 45% - радикулопатії та 10% - хр.бронх.) та продовжена 3 група інвалідності з переоглядом у 01.10.2021 році. Потребує ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортного лікування.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці» на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичний біль у всіх відділах хребта, переважно в поперековому та шийному відділі, з ірадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівці, більше вправу, який посилюється при рухах, біль та оніміння в руках, частіше в нічний час і після фізичних навантажень, мерзлякуватість в них, побіління пальців рук на холоді утруднена хода, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових і колінних суглобах, хрускіт в них, утруднення ходи, кашель з мокротинням, задишку при фізичному навантаженні. Через стан здоров`я він змушений періодично проходити стаціонарне лікування, позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває у знервованому стані, через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення у стані здоров'я не відбуваються, позивачу встановлений хронічний характер захворювань. Такі обставини в сукупності, викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово.

Рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного ОСОБА_3 України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», власник зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведеності позивачем наявності моральних страждань.

Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль супроводжується душевним болем це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення. Позивач сприймає світ та оточення крізь призму больового синдрому, що породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння відсутності перспективи одужання у майбутньому.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що Позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача, щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки документально судом встановлені обставин, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує розяснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 55%, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов'язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань повязаних з фізичним станом здоровя, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 80 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодження його здоровя - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя та втратою професійної працездатності сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, без урахування податків з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір 704,80 гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення буде виготовлено 29 січня 2019 року.

Суддя: Ю. В. Козлов