Провадження № 22-ц/4808/1063/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бабій О.М. 16 травня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 26 травня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.10.2014 року, посилаючись на те, що відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 22.08.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 32163 грн. 03 коп., з яких: 8040 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 10948 грн. 68 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 11165 грн. 79 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також нараховані штрафні санкції відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1507 грн. 76 коп. штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.12.2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 32163 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

08.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2018 року та залучення її до участі у справі як правонаступника відповідача, оскільки ОСОБА_2 помер, а вона являється його єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.03.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03.12.2018 року, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.03.2019 року у справі замінено відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.05.2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3600 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

На його думку, відповідачем не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу.

Відповідач мав подати суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на ведення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, адже незрозуміло на підставі чого виникла вказана у розрахунку сума в розмірі 3600 грн.

Зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі і на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Розмір оплати і порядок її внесення, засади обчислення оплати мають бути закріплені в угоді. Про цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу, довідка юриста про оплату послуг.

Вказує також, що вирішуючи питання стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу суд повинен був врахувати положення законодавства про граничний розмір їх компенсації, та з`ясувати який саме розмір такої компенсації підлягає сплаті на користь відповідача.

На підставі наведеного вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, норми процесуального права, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а тому просить рішення Івано-Франківського міського суду від 16.05.2019 року в частині стягнення з банку на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3600 грн. 00 коп. скасувати, відмовити відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3600 грн. 00 коп., в іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2019 року між Грибіник В. А. та Адвокатським об`єднанням «ВАЙЗ СОЛЮШНС» в особі керуючого партнера Борис Л.Д. укладено Договір №3-19 про надання правової допомоги, Додатком №1 до якого встановлено розрахунок вартості послуг (тарифи на послуги) (а.с. 110-112).

Згідно ордеру серії ІФ №051717 від 04.02.2019 року та ордеру серії ІФ №051727 від 26.03.2019 року представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції на підставі Договору №3-19 від 04.02.2019 року здійснював адвокат АО «ВАЙЗ СОЛЮШНС» Добрянський І.В. (а.с. 82, 121).

04.03.2019 року адвокат Добрянський І.В. представляв інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 99-100), а 26.03.2019 року склав відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 108-109), який разом з копією договору про надання правової допомоги, копіями рахунків-фактури та квитанціями про понесення витрат на професійну правничу допомогу, попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат було направлено позивачу (а.с. 118-120).

Згідно Рахунку-фактури №04-02/19 від 04.02.2019 року та квитанції №0.0..1 від 04.02.2019 року ОСОБА_1 сплатила на користь Адвокатського об`єднання «ВАЙЗ СОЛЮШИНС» 1500,00 грн. за послуги згідно договору №3-19 від 04.02.2019 року (представництво інтересів в Івано-Франківському міському суді) (а.с. 113-114).

Згідно Рахунку-фактури №02-3/19 від 26.03.2019 року та квитанції №ПН826540 від 26.03.2019 року ОСОБА_1 сплатила на користь Адвокатського об`єднання «ВАЙЗ СОЛЮШИНС» 2100,00 грн. за послуги згідно договору №3-19 від 04.02.2019 року (підготовка відзиву) (а.с. 115-116).

Відповідно до копії Акту про надання правової допомоги від 28.03.2019 року ОСОБА_1 . Адвокатським об`єднанням «ВАЙЗ СОЛЮШИНС» були надані послуги участі в судовому засіданні 04.03.2019 року (1 судодень) на суму 1500,00 грн., підготовка відзиву по справі (1 год.) на суму 2100,00 грн. Загальна вартість послуг складає 3600,00 грн. (а.с. 162).

Сатттею 59 Конституції України гарантовано право на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 28 Правил адвокатської етики формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вірно взяв до уваги надані нею копії договору про надання правової допомоги, рахунків-фактури та квитанцій про понесення витрат на професійну правничу допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок суми, акт виконаних робіт, ордери адвоката.

Вказаними доказами спростовуються твердження апелянта про те, що стороною відповідача не зазначено, на підставі чого виникла вказана у розрахунку сума в розмірі 3600,00 грн., а документи, що свідчать про оплату послуг, не відповідають встановленим вимогам.

Що стосується зазначення в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу, а суд повинен був врахувати положення про граничний розмір їх компенсації, то слід зазначити, що критерії визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката передбачені нормами чинного ЦКП України в редакції з 15.12.2017 року (ст. 137), Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ст. 30). Згідно вказаних норм обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, належних доказів неспівмірності витрат відповідача на правову допомогу апелянтом не надано.

З огляду на участь адвоката в судовому засіданні, складання ним документів процедурного характеру, проведення роботи, зумовленої необхідністю формування та доведення правової позиції по справі, підставність правової позиції відповідача, принцип співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн. є такою, що підтверджена наданими доказами.

Самі по собі посилання на неспівмірність таких витрат висновків суду не спростовують.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми права, які регулюють дане питання, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук