ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 614/416/18

Провадження № 22-ц/818/384/19

13 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року (суддя - Гуляєва Г.М.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів (авансу), сплачених за будинок,-

встановив:

У травні 2018 року звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 119 992,11 гривень в рахунок повернення авансу, сплаченого за будинок та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у 2015 року вона вирішила придбати будинок і обрала серед інших варіантів будинок АДРЕСА_1, який продавала відповідач. Після огляду цього будинку сторони по справі обговорили його ціну -20 000 дол. США. В зв'язку з тим, що у позивача не вистачало коштів на придбання будинку - вона вирішила продати одну з належних їй квартир: квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3, та виставила обидві на продаж.

З відповідачем позивач домовилась, що остання сплачує авансом частину коштів, а після продажу однієї з квартир вона повністю розрахується за купівлю вищезазначеного будинку.

Так, 18.06.2015 року позивач передала відповідачу ОСОБА_3 в рахунок оплати за купівлю вищезазначеного будинку гроші в сумі: 3000 Євро та 5000 доларів США, про що ОСОБА_3 власноручно склала розписку, і сторони домовились провести повний розрахунок і укласти угоду купівлі-продажу до 31.12.2015 року.

В подальшому продати свої квартири позивачу так і не вдалося - не знайшлося покупців, до того ж тяжко захворів її чоловік і у червні 2017 р. він був прооперований. В зв'язку з чим позивачем було витрачено усі сімейні заощадження на його лікування. Тому, ані до 31.12.2015 року, ані до весни 2018 року правочин купівлі-продажу будинку між сторонами так і не було вчинено.

Навесні 2018 року позивачу стало відомо, що відповідач продала вищезазначений будинок іншій особі. При зверненні ОСОБА_1 щодо повернення сплачених нею авансом коштів, відповідач спочатку відмовлялася повертати і запевняла, що позивач сплатила їй завдаток, який не підлягає поверненню, а потім сказала, що поверне лише частково за умови, що позивач напише розписку про те, що не має ніяких претензій до неї.

В квітні 2018 року під впливом психологічного тиску з боку відповідача і не маючи вільного волевиявлення, позивач змушена була погодитися на часткове повернення авансу в сумі 4000 доларів США і написати розписку про отримання цих коштів та про те, що вона не має ніяких претензій до ОСОБА_3 Текст розписки позивачу продиктувала відповідач і її зміст не відповідав внутрішній волі позивача, а після написання розписки відповідач повернула позивачу 4000 доларів США, а решту авансу повертати відмовилася.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в рахунок повернення авансу, сплаченого за будинок, в розмірі 3000 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 91 689, 22 гривень та 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 26 238, 90 гривень, загальною сумою 117 928, 12 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, між нею та позивачем було укладено письмовий договір про завдаток, і це підтверджується письмовою розпискою, в якій чітко визначено, що вказаній сумі надається статус завдатку, а не авансу.

Правом на надання відзиву позивач не скористалась.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 18.06.2015 року ОСОБА_3 згідно домовленості про купівлю-продаж будинку отримала кошти у розмірі 3000 Євро плюс 5 000 доларів США від ОСОБА_1 як гарантію унеможливлення скасування цієї домовленості або нехтування нею (а.с. 47).

З роздруківки з офіційного сайту НБУ вбачається, що станом на 14.05.2018 року офіційний курс Національного банку України (НБ України) гривні до долару США становить 2618.8009; офіційний курс Національного банку України (НБ України) гривні до Євро - 3126.4704 (а.с.10).

Відповідно до копії розписки від 18.06.2015 р. ОСОБА_1 гарантувала ОСОБА_3 взяти на себе обов'язок по оплаті нотаріальних витрат для оформлення документів (а.с.41).

Згідно копії розписки ОСОБА_1 отримала 30.04.2018 р. від ОСОБА_3 4000 доларів США (а.с.42).

Також, судом було встановлено, що між сторонами по справі договір - купівлі продажу жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, у встановленому законом порядку укладений не був, правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання за договором купівлі- продажу у письмовій формі не укладався.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дійсно отримані кошти від позивача в сумі 3000 Євро плюс 5 000 доларів США, проте враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укаладалася, а існує лише розписка про отримання коштів, вказана сума є авансом та підлягає поверненню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що спірна сума не є завдатком, оскільки в контексті цивільно-правових відносин, які склалися між сторонами вказані кошти є авансом.

Статтею 657ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1). Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2). Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3). Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Таким чином, за правилами частини 1 статті 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленої для основного договору.

Так, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1 ст. 570 ЦК України).

У випадку купівлі-продажу об'єкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавцю покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок порушення зобов'язань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обов'язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦКУ).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання.

Головними ознаками завдатку та обов'язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦКУ); факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦКУ).

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну "аванс", однак положення частини другої статті 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Факт видачі авансу не зобов'язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей.

Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами був укладений саме договір завдатку, а тому вказану в розписці суму не можна вважати авансом, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, ні договір купівлі-продажу житлового будинку, ні попередній договір між сторонами належним чином у встановленому законом порядку не укладався та не посвідчувався. Сторони лише виразили усно свій намір укласти такий договір в майбутньому. Передані грошові кошти позивачем є авансом і мають повертатися особою, яка її отримала в тому ж розмірі, в якому вони надавалися.

Як убачається з наведених вище положень закону, попередній договір необхідно укладати у формі, яка встановлена для основного договору, яким є договір купівлі-продажу житлового будинку, тобто у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Проте, вказаних вимог закону сторонами дотримано не було, а тому колегія суддів приходить до висновку, що сторонами не було укладено попереднього договору щодо продажу будинку АДРЕСА_1.

В даному випадку, передача грошових коштів в письмовій формі відповідним договором (договір завдатку тощо) не оформлювались та нотаріально не посвідчувалась, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані ОСОБА_3 3000 Євро плюс 5 000 доларів США є авансом, з урахуванням повернутої відповідачем суми частини авансу в розмірі 4000 доларів США, підлягають стягненню з останньої на користь ОСОБА_1 саме як аванс.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що розписка від 18.06.2015 року підписана особисто сторонами підтверджує фактично укладення попереднього договору, та відповідає вимогам цивільного законодавства, грошові кошти передавалися позивачем саме відповідачу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки розписка не є письмовою формою договору завдатку (авансу), а лише документом, що підтверджує факт передачі грошових коштів у визначеному розмірі.

Зазначення в розписці про те, що сума в розмірі 3000 Євро та 5000 доларів США є завдатком не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, щодо визнання її авансом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

А.В.Котелевець