Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа №629/367/17

провадження №61-41862св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області,

треті особи: ОСОБА_2 , комунальне підприємство «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області

від 13 березня 2018 року у складі судді Каращука Т. О. та постанову апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Бурлака І. В., Кружиліної О. А.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області (далі - КП «ЖУК», комунальне підприємство), треті особи: ОСОБА_2 , комунальне підприємство «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області (далі - КП «Теплоенерго»), в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо здійснення агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та нарахування йому грошових зобов`язань попереднього власника за адресою: АДРЕСА_1 , за послуги, які він від КП «ЖУК» не отримував, та грошових зобов`язань за теплопостачання за вказаною адресою, які він також не отримував у зв`язку з відсутністю технічної можливості; зобов`язати відповідача у майбутньому утриматися від агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та не нараховувати йому грошові зобов`язання щодо житлово-комунальних послуг, які він не отримував, а також не пред`являти йому квитанції, повідомлення та вимоги, які містять інформацію щодо нарахування йому грошових зобов`язань за вище вказаною адресою; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2013 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо укладення з ним договорів на надання житлово-комунальних послуг, вказуючи на те, що до минулих боргів відношення не має, просив відкрити новий особовий рахунок і здійснювати нарахування з моменту виникнення у нього права власності, звертав увагу також на те, що в квартирі відсутні прилади опалення, що виключає отримання теплової енергії або послуг з централізованого опалення.

Позивач отримав попередження про відключення системи каналізації за його адресою на ім`я попереднього власника ОСОБА_3 , а після звернення до КП «ЖУК», відповідач почав вказувати в квитанціях його прізвище.

Позивач вважає, що КП «ЖУК» застосовує агресивну підприємницьку практику щодо нього. Заборгованість попереднього власника відповідачем не списана, незважаючи на його заяви. Пропозицій укласти договори від відповідача не надходило.

Посилається на те, що брав участь у антитерористичній операції та після демобілізації зіткнувся з фінансовими труднощами, а відповідач у цей період звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього заборгованості, чим завдав моральної шкоди, розмір якої позивач оцінив в суму 50 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем не дотримано порядок відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та узгодження з міжвідомчою комісією Лозівської міської ради Харківської області. Вимога позивача стягнути моральну шкоду з відповідача у розмірі 50 000 грн, є недоведеною. Позивачем не обґрунтовано, які саме фізичні і душевні страждання були ним перенесені, як змінився його спосіб життя у зв`язку з вказівкою в квитанції на оплату житлово-комунальних послуг загального боргу по комунальним платежам та надісланням повідомлень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для призначення розгляду справи в порядку спрощеного провадження, оскільки провадження у справі було відкрито 07 лютого 2017 року. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження призвело до звуження процесуальних прав позивача, порушено принцип безпосередності судового розгляду.

Відзив на позов та додані до нього документи подані з порушенням встановленого статтею 178 ЦПК України порядку, тому є недопустимими доказами та безпідставно прийняті судом до уваги.

Судами проігноровано ті обставини, що між позивачем і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини. У квартирі позивача відсутні прилади опалення, що виключає можливість отримання ним теплової енергії або послуги з централізованого опалення. Відповідачем фактично визнана відсутність технічної можливості для надання послуг з постачання теплової енергії, тому підстави для нарахування плати за такі послуги є безпідставним.

Судами попередніх інстанцій не застосовано положення статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено форму захисту від агресивної підприємницької практики, що містить елементи примусу та істотно впливає на свободу вибору або поведінку споживача.

Також судами проігноровано положення частини одинадцятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов`язань щодо їх оплати.

Нарахування відповідачем грошових зобов`язань по квартирі позивача без жодних правових підстав, надсилання на його адресу повідомлень про вказані грошові зобов`язання є агресивною підприємницькою практикою, що заборонено законом.

Протиправними діями відповідача, в тому числі його звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, порушено права позивача, як споживача житлово-комунальних послуг та завдано йому моральної шкоди.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, КП «ЖУК», заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Між КП «ЖУК» та підприємствами виконавцями послуг (замовниками) укладено договори на надання послуг з абонентського обслуговування згідно яких, КП «ЖУК» (виконавець), надає замовнику послуги з абонентного обслуговування жителів, які мешкають, або зареєстровані на адміністративній території м . Лозова Харківської області та яким надаються послуги з холодного водопостачання і водовідведення, теплопостачання, утримання будинків та прибудинкової території та вивозу твердих побутових відходів.

Таким чином, КП «ЖУК» здійснює обслуговування споживачів щодо житлово-комунальних послуг та нарахування оплати за отримані ними послуги, не є виконавцем, або надавачем (продавцем) послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, централізованого водопостачання, вивезення твердих побутових відходів.

Нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, направлення споживачам, в тому числі позивачу, квитанцій, листів, повідомлень та вимог про усунення порушень умов і правил надання житлово-комунальних послуг, визначених нормативно-правовими документами, в тому числі щодо втручання в роботу системи централізованого опалення, вимог про приведення систем центрального опалення у відповідність до будівельних норм, санітарно-технічних вимог і правил експлуатації багатоквартирного будинку не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами реалізації функцій і завдань, покладених на управляючу компанію статутом підприємства і нормативно-правовими актами, якими врегульовано правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, та спрямовані на виконання послуг, обумовлених договорами абонентського обслуговування.

Звернення комунального підприємства до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, також не може розцінюватись, як ведення агресивної підприємницької діяльності, оскільки таке звернення є способом захисту свого порушеного права, зокрема на отримання оплати за надані послуги.

Обставини, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог, не дають підстав для висновку, що дії комунального підприємства містять ознаки агресивної підприємницької діяльності в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу виключає наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між завданням цієї шкоди і протиправністю дій відповідача.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що відсутність між сторонами договірних відносин, а також відсутність у належній йому квартирі приладів опалення, звільняє його від оплати за послуги теплопостачання, є помилковими.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Таким чином, відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення позивача від оплати цих послуг, а отже дії позивача щодо здійснення відповідних нарахувань по належній позивачу на праві власності квартирі є правомірним.

Відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням процедури, визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг з теплопостачання.

За таких умов послуги з централізованого опалення вважаються наданими, а споживач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги.

У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення житлового приміщення від мережі теплопостачання, але самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який після закінчення робіт подається відповідній комісії для затвердження. Позивач такий акт не надав.

Установивши, що відключення належної позивачу квартири від мережі центрального опалення здійснено самовільно з порушенням установленого порядку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що такі дії не звільняють його від обов`язку по оплаті відповідних послуг, а отже складання і направлення відповідачем відповідних квитанцій по оплаті цих послуг є правомірним і не порушують прав позивача.

Доводи касаційної скарги про безпідставність нарахування відповідачем по квартирі позивача заборгованості колишнього власника квартири є необґрунтованими та спростовуються встановленими судами обставинами, з яких вбачається, що 14 вересня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито новий особовий рахунок з 06 серпня 2013 року, тобто з дати набуття права власності на квартиру.

При цьому, суди звернули увагу на те, що відповідно до Порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів-споживачів житлово-комунальних послуг в житлових будинках житлового фонду м. Лозова, особовий рахунок відкривається один, як правило, та за адресою, а не за особою і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства, новий рахунок може бути відкрито після закриття існуючого, але це можливе лише після погашення заборгованості. Тобто заборгованість колишнього власника належної позивачу квартири є погашеною, що спростовує доводи позивача у цій частині.

За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, необхідності їх переоцінки, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Всилу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська