У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

копія
Справа № 401/2345/19 Провадження № 2/401/845/19

20 вересня 2019 року м. Світловодськ

Суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Мельничик Ю.С., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на Ѕ частини квартири та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на Ѕ частини квартири та скасування державної реєстрації.

Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, як таку, що подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. Позивачу, ОСОБА_1 , запропоновано привести позов у відповідність до вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, та виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

У вересні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , подав до суду в новій редакції позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на Ѕ частини квартири та скасування державної реєстрації.

Як і в первісній позовній заяві, ОСОБА_1 в обгрунтування вимог зазначив, що був членом житлово-будівельного кооперативу, яким був багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 .

Перебуваючи з листопада 1974 року по листопад 2012 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, ОСОБА_2 , спільно з дружиною ОСОБА_2 сплачували пайовий внесок поквартально за трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

У січні 1992 року вони повністю внесли пай, загальною сумою 35 радянських карбованців. Вказаний пай був внесений в ЖБК за рахунок їх спільних коштів, які в своїх розмірах є рівними відповідно до положень статті 28 Кодексу про шлюб та сімю України, статті 70 СК України, ст.370 ЦК України.

Після розірвання шлюбу 08 листопада 2012 року, відповідачка з їх спільними дітьми продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_2 .

Після розлучення він проживав за адресою АДРЕСА_3 , та вважав, що квартира АДРЕСА_2 є його та відповідачки спільною сумісною власністю.

Протягом останніх 14-ти років він працював та проживав в Києві.

На даний час квартирою АДРЕСА_2 продовжує одноособово користуватися відповідачка, ОСОБА_2 .

На даний час на його прохання відповідачка, ОСОБА_2 , відмовляється надати документи на вказану квартиру або сплатити йому половину вартості вказаного спільного сумісного майна, тому він вирішив звернутися до суду.

До позовної заяви позивач, ОСОБА_1 , додав копії: паспорта, картки РНОКПП, рішення суду від 08 листопада 2012 року про розірвання шлюбу, трудової книжки, довідки про зареєстрованих осіб в спірній квартирі, довідки з місця реєстрації позивача, клопотання про поновлення позовної давності.

Позивачем ОСОБА_1 фактично до відповідачки, ОСОБА_2 :

1. заявлено вимогу про визнання за ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 ;

2. заявлено фактично вимогу, як спосіб поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме, про визнання за ним, ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 ;

3. заявлено вимогу без зазначення відповідача про скасування державної реєстрації одноособового права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру.

Зі змісту позовної заяви слідує, що у січні 1992 року прозивач, ОСОБА_1 та відповідачка, ОСОБА_2 , будучи членами житлово-будівельного кооперативу, повністю внесли пайовий внесок в ЖБК, загальною сумою 35 радянських карбованців, за рахунок їх спільних коштів.

Позивач, ОСОБА_1 , зазначив, що відповідачка, ОСОБА_2 порушує його право власності на спірну квартиру, тому він звернувся до суду для вирішення спору про захист права власності на квартиру набуту в житлово-будівельному кооперативі за час шлюбу.

Відповідно до чинного, на момент виникнення спірних відносин, законодавства (стаття 15 Закону України «Про власність», Примірного статуту ЖБК) член житлового, житлово-будівельного кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Положення Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 р.).

При цьому, спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України).

Суд зазначає, що відповідно до ст.22 КпШС України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Суд також зазначає, що відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сімї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сімї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

При цьому, при повному внесенні пайових внесків за квартиру у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири.

Отже, у справі за позовом, ОСОБА_1 , про визнання права спільної сумісної власності на квартиру набуту під час шлюбу в житлово-будівельному кооперативі, та визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірної квартири, предметом доказування є: - факт членства позивача та відповідачки в ЖБК; - факт перебування позивача у шлюбі з відповідачкою на час внесення паю; - факт повної сплати паю членами ЖБК (позивачем та відповідачкою); - розмір паєнагромадження; - розмір спільних коштів у пайовому внеску позивача та відповідачки; - час (дата) повної сплати паю позивачем та відповідачкою; - рішення ЖБК про визнання права позивача та відповідачки на паєнагромадження, або на частку в паєнагромадженні, або на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні (за наявності).

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, а тому її слід залишити без руху з таких підстав.

Так, відповідно до п.4, п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Вказані вимоги статті 175 ЦПК України позивачем не виконанні, в позовній заяві не перераховані факти, які потребують доказування, зокрема, позивачем в позові не зазначено:

- членами якого житлово-будівельного кооперативу були позивач, ОСОБА_1 та відповідачка, ОСОБА_2 , і якими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є (був) членом ЖБК;

- якими доказами підтверджується повне внесення паю в ЖБК позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , та час (дату) повного внесення паю;

- чи звертався після повної сплати у січні 1992 року паю позивач, ОСОБА_1 , якщо так, то коли, до ЖБК та виконавчого комітету Світловодської міської ради для оформлення свого права у спільній сумісній власності на спірну квартиру. Які результати розгляду його звернення, і якими доказами вказане підтверджується;

- якщо позивач не звертався для оформлення свого права, то з яких причин;

- якими доказами підтверджується порушення відповідачкою права власності позивача на спірну квартиру;

- якими доказами підтверджується проживання позивача, ОСОБА_1 протягом 14 років, тобто з 2005 року, в м. Київ, місце проживання та правові підстави користування житлом;

- якими доказами підтверджується утримання своєї власності - спірної квартири АДРЕСА_2 позивачем, ОСОБА_1 , зокрема, сплата обов`язкових комунальних платежів, у спірний період;

- якими доказами підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 , у 2019 році звертався у відділ державної реєстраційної служби виконавчого комітету Світловодської міської ради та йому було відмовлено в наданні офіційної відповіді про оформлення права власності на спірну квартиру;

- якими доказами підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 , у 2019 році звертався у Світловодського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та йому було відмовлено в наданні офіційної відповіді про оформлення права власності на спірну квартиру.

Також, в позові заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , яка суперечить первісній вимозі про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач не зазначив до якої особи пред`явлено позовну вимогу про скасування державної реєстрації одноособового права власності відповідачки на спірну квартиру, оскільки відповідачка, ОСОБА_2 не здійснює державної реєстрації, а тому не може бути за вказаною вимогою належним відповідачем.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази впорядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказані вимоги позивачем при зверненні до суду з позовною заявою виконано не було.

Заявляючи клопотання про витребування доказів позивач посилався на те, що на його звернення уповноваженими органами було відмовлено в наданні документів, проте, вказане клопотання позивача не відповідає вимогам ч.2 ст.84 ЦПК України, а тому не може бути задоволено.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як слідує з позовної заяви відповідачка, ОСОБА_2 заперечує позасудово вирішувати спір, тому позивач свої позовні вимоги, та обставини, якими обгрунтовуються вимоги має довести в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Суд враховує, що прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, ухвалою суду від 21 серпня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали привести позов у відповідність, виконавши вимоги, визначені статями 175 і 177 ЦПК України.

03 вересня 2019 року позивачем подано до суду позовну заяву в новій редакції.

З наданого до суду позову в новій редакції не вбачаєтся усунення недоліків позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 185, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на Ѕ частини квартири та скасування державної реєстрації, - залишити без руху.

Запропонувати позивачу, ОСОБА_1 , привести позов у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, а саме, зазначити в позові:

- членами якого житлово-будівельного кооперативу були позивач, ОСОБА_1 та відповідачка, ОСОБА_2 , і якими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є (був) членом ЖБК;

- якими доказами підтверджується повне внесення паю в ЖБК позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , та час (дату) повного внесення паю;

- чи звертався після повної сплати у січні 1992 року паю позивач, ОСОБА_1 , якщо так, то коли, до ЖБК та виконавчого комітету Світловодської міської ради для оформлення свого права у спільній сумісній власності на спірну квартиру. Які результати розгляду його звернення, і якими доказами вказане підтверджується;

- якщо позивач не звертався для оформлення свого права, то з яких причин;

- якими доказами підтверджується порушення відповідачкою права власності позивача на спірну квартиру;

- якими доказами підтверджується проживання позивача, ОСОБА_1 протягом 14 років, тобто з 2005 року, в м. Київ, місце проживання та правові підстави користування житлом;

- якими доказами підтверджується утримання своєї власності - спірної квартири АДРЕСА_2 позивачем, ОСОБА_1 , зокрема, сплата обов`язкових комунальних платежів, у спірний період;

- якими доказами підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 , у 2019 році звертався у відділ державної реєстраційної служби виконавчого комітету Світловодської міської ради та йому було відмовлено в наданні офіційної відповіді про оформлення права власності на спірну квартиру;

- якими доказами підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 , у 2019 році звертався у Світловодського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та йому було відмовлено в наданні офіційної відповіді про оформлення права власності на спірну квартиру.

Зазначити в позові відповідача до якого позивач пред`являє позовну вимогу про скасування державної реєстрації одноособового права власності відповідачки на спірну квартиру.

На підтвердження вказаних обставин подати до суду усі наявні докази.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик