Справа № 572/1689/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача- Пацукевича П.К.

представників третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/919/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) на заборгованість по аліментам,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_5 3 255 грн. 71 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_6.

В позовній заяві позивач посилається на ті обставини, що рішенням Сарненського районного суду від 8 грудня 2006 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому рішенням Сарненського районного суду Рівненської області з відповідача були стягнуті аліменти в такому ж розмірі, на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_6, до закінчення ним навчання в березні 2015 року, але не довше, аніж до досягнення 23 років. Однак, відповідач свої зобовязання не виконував належним чином, через що утворилась заборгованість по сплаті аліментів, в звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Відповідачем суду поданий відзив на позов, в якому він заявлені позивачем вимоги не визнав в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що він дійсно був зобовязаний за рішенням суду до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7, однак, від сплати аліментів не ухилявся. Відповідач зазначає, що стягнення неустойки може мати місце виключно у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобовязаної до сплати аліментів, однак, заборгованість виникла внаслідок того, що на виконанні перебували два виконавчих документи про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей, однак, підприємство, на якому є працевлаштованим ОСОБА_5 відповідно до вимог законодавства не могло проводити відрахування за аліментними зобовязаннями на утримання двох дітей у сумі, більше, аніж 50% заробітної плати, через що саме і утворилась заборгованість.

В свою чергу позивачем та представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій сторона вважає, що відповідач мав можливість до сплати аліментів, оскільки під час періоду, протягом якого нараховувались аліменти, останній набував нерухоме майно, що свідчить про те, що боржник мав змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в повному обсязі.

На підтвердження вказаних стороною обставин представником позивача надані суду копії декларації, поданої відповідачем, в якій зазначені відомості про придбання ним у 2013 році земельної ділянки та гаража.

Під час підготовчого провадження представником позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Головного Управління Пенсійного фонду України та Сарненської державної ветеринарної медицини. Крім цього, цією ж стороною заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Вказані клопотання судом задоволені.

Інших клопотань сторонами не заявлялось.

Відповідно до письмових пояснень, поданих представником третьої особи Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з пенсійних виплат, які нараховувались відповідачеві утримувались аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей і дійсно по сплаті аліментів обчислювалась заборгованість, оскільки загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % відповідного доходу.

Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні також представники третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонам по справі виникли з приводу утримання неповнолітньої дитини щодо відповідальності платника аліментів за несплату аліментів.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК України.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ході судового слідства достовірно встановлено, що сторони по справі перебували між собою в шлюбі, який було зареєстровано 10 травня 1991 року Сарненським райвідділом РАГСта розірвано 7 листопада 2000 року, що доводиться копією довідки від 25 лютого 2003 року, виданої за №276/342 Сарненським відділом РАГС.

Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ГЮ №358670 сторони по справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в звязку із чим постановою головного державного виконавця відділу ДВС Сарненського РУЮ 15 грудня 2006 року на підставі виконавчого листа №2-1348, виданого Сарненським районним судом Рівненської області, відкрито виконавче провадження. В подальшому рішеннями Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2011 року та від 3 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час навчання останнього, але не довше, аніж до досягнення ним 23 років, що встановлено судом із наданих позивачем копій вказаних судових рішень.

За повідомленням Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області №П-56/07-1-15 від 25 лютого 2016 року з пенсії ОСОБА_5 з 1 квітня 2007 року по 27 лютого 2011 року здійснювались утримання по аліментам на утримання сина ОСОБА_7 на підставі виконавчого листа №2-1348 від 25 січня 2007 року. Станом на 1 лютого 2011 року заборгованість по аліментам склала 2485 грн. 56 коп., яка була утримана та перерахована на користь стягувача з 28 лютого 2011 року по 31 грудня 2012 року. В подальшому утримання здійснювались по аліментам на повнолітнього сина ОСОБА_7, на час навчання останнього відповідно до виконавчого листа №2-491 від 28 березня 2011 року, за яким станом на 1 березня 2016 року залишок заборгованості складав 5006 грн. 30 коп., а станом на 1 березня 2016 року залишок заборгованості по аліментах по вищевказаному виконавчому документу складає 2 787 грн. 63 коп.

Крім цього, із довідок №185 та № 186 від 26 квітня 2016 року, виданих Сарненською державною районною лікарнею ветеринарної медицини, судом встановлено, що із заробітної плати ОСОБА_5 здійснювалось відрахування аліментів, за якими обчислювався борг : за 2007 рік у сумі 86 грн. 91 коп., за 2008 рік у сумі 12 грн. 45 коп., за 2009 рік 74 грн. 53 коп., за 1010 рік 08 грн. 07 коп., за 2011 рік 176 грн. 80 коп., 30 2012 рік 176 грн. 04 коп. за 2014 рік 129 грн. 02 коп., за 2015 рік 305 грн. 52 коп.

Вказані обставини доведені додатково повідомленнями №832/03-01 від 9 лютого 2016 року та №710/03-01 від 30 квітня 2015 року, виданих за підписом начальника управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління пенсійного фонду України, відповідно до яких станом на 1 березня 2016 року залишок боргу по виконавчому листу №2-491 від 28 березня 2011 року, виданому Сарненським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_6 становить 5006 грн. 30 коп., станом на 1 травня 2015 року 6 238 грн. 43 коп., а по виконавчому листу №572/896/15 від 16 квітня 2015 року 2787 грн. 63 коп.

Враховуючи наведене, позивачем обчислено суму неустойки (пені), яка визначена виходячи із суми боргу за кожний місяць, кількості днів прострочення у кожному місяці та становить 3 255 грн. 71 коп.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно мав зобовязання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а в подальшому на час навчання повнолітньої дитини на користь позивача, які належним чином не виконувались.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» розяснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) пені настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, із наведених вище норм вбачається, що права на неустойку у одержувача аліментів не виникає, якщо платник аліментів доведе, що несплата аліментів була наслідком будь-якої незалежної від нього обставини.

В обґрунтування заперечень щодо заявлених ОСОБА_1 вимог ОСОБА_5 зазначено, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини, оскільки відрахування здійснювались бухгалтерією по місцю його роботи та пенсійним фондом, а він особисто не контролював відрахування за аліментними зобовязаннями.

Так, відповідно до наданих суду копій постанов про закінчення виконавчого провадження від 31 серпня 2011 року, 28 квітня 2015 року та від 13 липня 2016 року, а також повідомлення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області №8701/10 від 18 жовтня 2017 року - виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1348 від 8 грудня 2006 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини закінчено 31 серпня 2011 року (аліменти стягнуто до повноліття дитини, заборгованості немає), виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-491 від 28 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на період навчання дитини закінчено 28 квітня 2015 року (аліменти сплачені по березень 2015 року, заборгованості немає), виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №572/896/15ц від 16 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_6 на час його навчання закінчено 13 липня 2016 року (аліменти сплачені по час досягнення дитиною 23 років, заборгованості немає), причому, заборгованість за вказаними виконавчими листами утворилась через наявність іншого виконавчого листа про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім цього, із довідок №327 та №328 від 4 серпня 2016 року за підписом начальника та головного бухгалтера Сарненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, встановлено, що з грудня 2006 року по квітень 2016 року включно із заробітку ОСОБА_5 проводились відрахування у розмірі 25 % заробітної плати.

Однак, пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді срав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає виключно за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи із наведено, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає в усіх випадках, окрім вказаних вище випадків, а саме : несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів установами банків.

В ході судового провадження судом встановлено, що відповідач отримував заробітну плату своєчасно, мав можливість сплачувати аліменти у розмірі, що нараховувався в ході виконання судових рішень, а тому з боку останнього наявна вина у несвоєчасній сплаті аліментів.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог слід стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 180, 196 СК України, керуючись ст.ст. 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_1, паспорт серії СР №143891, ІПН НОМЕР_1) 3 255 гривень 71 копійку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 Петрвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період : з 1 січня 2007 року по 1 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_5 704 гривні 80 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_10