Дата документу 29.01.2019 Справа № 331/5245/15-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 331/5245/15 Головуючий у І-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/331/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

за участю секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк».

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 - відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 0706/1207/45-004, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 130 000,00 дол. США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 27.12.2007 року по 27.12.2029 рік.

В частині надання кредитних коштів AT «Сведбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, AT «Сведбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює AT «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від AT «Сведбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, AT «Дельта банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513 процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вказаних норм 25.05.2012 року AT «Сведбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним за договором № 0706/1207/45-004, Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року.

Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами AT Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредитних коштів № 0706/1207/45-004 від 27.12.2007 року Іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № 0706/1207/45-004 -Z-1 від 27.12.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартира № 6, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 85,5 кв. м., житлова площа -38,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Швецовою О.С. запорізького міського нотаріально округу, 27.12.2007 р. №1801.

На підставі викладеного, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості в сумі 1826507,96 грн, з яких: тіло кредиту - 1671350,90 грн.; відсотки - 134597,29 грн.; пеня - 19512,62 грн.; сума за ставкою 3% від прострочення заборгованості за відсотком - 1047,15 грн. за кредитним договором №0706/1207/45-004 від 27.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3 а саме: квартиру №6, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 85,5 кв. м., житлова площа -38,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Швецовою О.С. запорізького міського нотаріально округу, 27.12.2007 р. №1801; визнати за ПАТ «ДельтаБанк» право власності на: квартиру №6, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 85,5 кв. м., житлова площа -38,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга н5е підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 - відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 0706/1207/45-004, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 130 000,00 дол. США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 27.12.2007 року по 27.12.2029 рік.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, AT «Сведбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює AT «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від AT «Сведбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредитних коштів № 0706/1207/45-004 від 27.12.2007 року Іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № 0706/1207/45-004 -Z-1 від 27.12.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартира № 6, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 85,5 кв. м., житлова площа -38,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Швецовою О.С. Запорізького міського нотаріально округу, 27.12.2007 р. №1801.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, що зумовило виникнення заборгованості у сумі 1826507,96 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просив у позові в рахунок погашення заборгованості в сумі: 1826507,96 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки який належить іпотекодавцеві ОСОБА_3 а саме: квартиру № 6, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 85,5 кв. м., житлова площа -38,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Швецовою О.С. Запорізького міського нотаріально округу, 27.12.2007 р.№ 1801 шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () права власності на зазначену квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з положень Закону України «Про іпотеку», яким передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Виходячи з положень ст. ст. 626, 627, 627, 629 ЦК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що як за цими нормами так і за положеннями п. 11, 12 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в безспірному порядку на підставі узгодженого сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

За п. 12.3.1 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку", шляхом надання Іпотекодержателю права на реєстрацію права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відтак договором іпотеки не було передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що сторони, в укладених ними угодах, не передбачили можливості судового порядку визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

За статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, не виключає дотримання закону при здійсненні такої дії.

Законом передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

У п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації за рішенням суду виключно шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38,39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог ст. ст. 328,335,392 ЦК України у контексті статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначене викладене у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року при розгляді справи № 760/14438/15-ц.?який є обов'язковим для застосування судами і суд першої інстанції послався на зазначений висновок.

За вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду, наявне в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання за ним права власності на іпотечне майно, є виключно позасудовим способом урегулювання спору, який сторони встановили самостійно в іпотечному договорі.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков