П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Попової С.А.

за участі секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», представник Малервейн Марина Семенівна;

відповідач - ОСОБА_3 ;

представник відповідача - Краснова Інна Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області (суддя Кузнецов Д.В.) від 22 листопада 2017 року

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (змінено назву на Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 85 913 грн. 08 коп. та судовий збір у розміру 1600 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22 червня 2011 року ОСОБА_3 того ж числа отримала кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість у сумі 85 913 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 7581 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 70 464 грн. 79 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3300 грн. 00 коп., а також штрафів: фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 4067 грн. 29 коп.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 22 червня 2011 року у розмірі 81 345 грн. 79 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514 грн. 88 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив із доведеності факту укладення кредитного договору з відповідачем та отримання останнім обумовлених кредитним договором грошових коштів. Оскільки позичальником порушено умови кредитного договору, підлягають стягненню тіло кредиту, проценти за користування грошовими коштами та пеня. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів суд виходив з того, що відповідач зареєстрована та проживає у м.Маріуполі, який входить в зону АТО, а тому з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до нарахування не підлягали штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова).

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення заяву відповідачки про перегляд заочного рішення суд виходив з того, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, остання була повідомлена про розгляд справи належним чином, рішення суду є законним та аргументованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не отримувала від суду копію позовної заяви та не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду даної справи, що призвело до позбавлення її процесуальних прав, зокрема подачі заяви про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором було зроблено у 2013 році, проте позов подано у вересні 2017 року.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи не надавала.

Представник відповідача адвокат Краснова І.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку відповідачки ОСОБА_3 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки Краснової І.О. , заперечення представника позивача Малервейн М.С. , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно з положеннями ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, повістками-повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи належним чином не повідомленого про час та місце судового засідання.

Отже, оскільки в матеріалах справи були відсутні повідомлення про вручення відповідачу судових повісток (судові повістки повернуті до суду «за закінченням терміну зберігання», т.1 а.с. 48-53), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи в порядку ст.280 ЦПК України.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_3 , яка не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Вирішуючи питання по суті колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як встановлено судом 22 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

На підставі укладеного договору Слєпих С.М. були видані картки: 22 червня 2011 року № НОМЕР_1 зі строком дії до листопада 2014 року; 01 лютого 2012 року № НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2014 року; 15 жовтня 2012 року № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2016 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2017 року становить 85 913 грн. 08 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7581 грн. 00 коп., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 70 464 грн. 79 коп., нарахованої пені за несвоєчасне виконання умов договору та комісії - 3300 грн. 00 коп., а також 500 грн. - штрафу (фіксована частина), та 4067 грн. 29 коп. - штрафу (процентна складова).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 червня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

У заяві позичальника від 22 червня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_3 22 червня 2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні апеляційного суду, містить умови щодо розміру базової процентної ставки - 2,5% в місяць та процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту, яка дорівнює базовій процентній ставки; порядку їх нарахування, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок стягнення комісії, нарахування пені та штрафу.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Умов та правил розуміла відповідачка, ознайомлювалася та погоджувалася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 червня 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (вересень 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», який не оспорюється та підписаний відповідачкою, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 червня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного договору ОСОБА_3 були видані картки: 22 червня 2011 року № НОМЕР_1 зі строком дії до листопада 2014 року; 01 лютого 2012 року № НОМЕР_2 зі строком дії до листопада 2014 року; 15 жовтня 2012 року № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2016 року.

Згідно виписки з руху коштів по рахунку відповідач ОСОБА_3 активно користувалася кредитними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , останній платіж здійснено 13 серпня 2014 року, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22 вересня 2017 року, отже, виходячи зі строку дії картки № НОМЕР_3 , позов пред`явлено в межах строку позовної давності.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до жовтня 2016 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 7581 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності та дії договору, а саме за період з 22 вересня 2014 року по 30 жовтня 2016 року в розмірі 4681 грн. 27 коп. (7581,00 грн. х 30% : 360 х 741 дн.).

При цьому, колегія суддів не приймає доводи представника позивача про те, що останній платіж відповідачем було здійснено 29 листопада 2014 року в сумі 207 грн. 21 коп., оскільки з виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що в даному випадку мало місце автоматичне погашення банком, тобто без волевиявлення відповідача.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З Тарифу обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором. Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом. У зв`язку з цим підстав для стягнення штрафу колегія суддів не вбачає, так як застосування останнього потягне подвійну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Про неухильне дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована і постійно проживає у м. Маріуполі Донецької області, нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 22 червня 2011 року, яка утворилась за період з 22 вересня 2014 року по 30 жовтня 2016 року є неправомірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення зі ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 12 262 грн. 27 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7581 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4681 грн. 27 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 228 грн. 32 коп. (розмір заявлених вимог - 85 913 грн. 08 коп. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 12 262 грн. 27 коп. (14,27%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1600 грн. 00 коп. (1600 х 14,27% : 100 %)).

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 2127 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з банку на її користь також пропорційно (84,93%) в розмірі 1806 грн. 89 коп.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволені позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, застосовуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1578 грн. 57 коп. (1806,89 - 228,32).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 22 червня 2011 року у розмірі 12 262 (дванадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 27 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7581 грн. 00 коп., процентів за користування кредитними коштами у розмірі 4681 грн. 27 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1578 одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) грн. 57 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: С.А.Попова

Т.І. Биліна