Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 242/1607/17

провадження № 61-26028св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 липня 2017 року у складі головуючого-судді Клименко А. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у складі суддів: Космачевської Т. В., Канурної О. Д., Соломахи Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, утому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що за зверненням ОСОБА_1 їй була призначена грошова допомога на період з 12 серпня 2015 року по 11 жовтня 2015 року в розмірі 442 грн на місяць, з 01 жовтня 2015 року по 11 лютого 2016 року в розмірі 1 326 грн на місяць та з 22 лютого 2016 року по 10 серпня 2016 року в розмірі 1 326 грн на місяць. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 мала у власності на підконтрольній Україні території нерухомість, а саме їй на праві власності на підставі договору дарування від 13 грудня 2011 року належить ј частка квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв. м. У зв`язку з чим Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області 22 вересня 2016 року прийнято рішення про утримання з відповідача надмірно сплачену суму допомоги в загальному розмірі 13 957,66 грн, яку ОСОБА_1 у добровільному порядку сплатити відмовилася.

Посилаючись на те, що порядок надання щомісячної адресної допомоги виключає можливість отримання цієї допомоги особами, які мають житло у населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачену суму допомоги за період з 12 серпня 2015 року по 10 серпня 2016 року в розмірі 13 957,66 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю факту подачі ОСОБА_1 документів з недостовірними відомостями про відсутність у неї у власності житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Призначена матеріальна допомога сплачувалась відповідачу правомірно, оскільки житло, яке має у власності ОСОБА_1 , розташоване на території, на якій здійснювалась антитерористична операція. Судом не встановлено недобросовісності з боку відповідача під час подання заяви на виплату допомоги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області відхилено, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 липня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 428), місто Селидове Донецької області не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки відповідач має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній Україні території, вона не мала права на отримання грошової допомоги.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 24 січня 2018 року відзиві, ОСОБА_1 просить залишити без задоволення касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, а оскаржувані судові рішення, які прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, без змін, посилаючись на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову, оскільки вона не мала та не має у власності жилого приміщення, яке розташоване в регіонах інших ніж місто Українськ, яке включене до складу міста Селидове Донецької області, й є районом проведення антитерористичної операції, а відтак адресна допомога була призначена та виплачена правомірно та на законних підставах, що свідчить про безпідставність вимог позивача про повернення суми сплаченої вказаної допомоги.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу 242/1607/17 за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, утому числі на оплату житлово-комунальних послуг передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 2015 року знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області як отримувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 19 серпня 2015 року ОСОБА_1 призначена допомога переміщеним особам на проживання з серпня 2015 року по 11 жовтня 2015 року в розмірі 442 грн на місяць, з 12 жовтня 2015 року по 11 грудня 2015 року в розмірі 221 грн на місяць.

Рішеннями начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 20 жовтня 2015 року та від 17 березня 2016 року ОСОБА_1 призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 01 жовтня 2015 року по 11 лютого 2016 року, з 22 лютого 2016 року по 10 серпня 2016 року в розмірі 1 326 грн на місяць.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 28 жовтня 2016 року № 16890 ОСОБА_1 за період з 12 серпня 2015 року по 10 серпня 2016 року було нараховано щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 13 957,66 грн.

Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 22 вересня 2016 року вирішено утримати з ОСОБА_1 сплачені кошти грошової допомоги за період з 12 серпня 2015 року до 10 серпня 2016 року в 100% розмірі в сумі 13 957,66 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 рокутериторія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014 році.

Відповідно до Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях з 30 квітня 2018 року.

Відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого місто Селидове Донецької області включено до вказаного переліку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області також включено до вказаного переліку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505, у редакції, що діяла до 02 червня 2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У новій редакції абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 був викладений постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, яка набрала чинності 03 червня 2017 року.

Установивши, що місто Селидове Донецької області, на території якого розташована належна відповідачу частка жилої квартири, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплачених грошових коштів, оскільки адресна матеріальна допомога нараховувалась відповідачу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позивача про те, що відповідач має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній території України, а тому вона не мала права на отримання грошової допомоги, є необґрунтованими, оскільки зі змісту абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505 (у редакції, яка діяла на час здійснення виплат відповідачу) слідує, що підставою для відмови у призначенні грошової допомоги була визначена наявність у будь-кого з членів сім`ї житла, що розташоване поза межами тимчасово окупованої території України, лінії зіткнення і районів проведення антитерористичної операції.

Оскільки нерухомість, яка належить відповідачу на праві власності знаходиться у населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, ОСОБА_1 мала на підставі Порядку № 505 право отримувати грошову допомогу у період з 12 серпня 2015 року по 10 серпня 2016 року.

Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2017 року № 370 абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 було викладено у новій редакції, згідно з якою грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Однак, вказана редакція Порядку № 505 не була чинною у період призначення і виплати відповідачу грошової допомоги, тому факт перебування у власності відповідача частки квартири, яка знаходиться на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження і проводиться антитерористична операція, не впливав на законність призначення і виплати відповідачу допомоги у спірний період.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко