Ухвала

19 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 501/2345/15-ц

провадження № 61-2838 ск 19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування наказів директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 та № 46/0 «Про переміщення працівників підприємства» в частині переміщення, наказу № 228/О-2 від 21 квітня 2015 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

31 січня 2019 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення заявник посилається на те, що повний текст оскаржуваної постанови був отриманий ним 2 січня 2019 року, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення Укрпошти за трек-номером.

Враховуючи те, що вказані заявником обставини свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»), правонаступником якого є ДП «МТП «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ»), треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 травня 2013 року вона працювала у ДП «ІМТП» тальманом четвертого терміналу. 26 січня 2015 року відповідачем було видано наказ № 33 про переміщення працівників підприємства. З 2 лютого 2015 року на підставі наказу відповідача ОСОБА_2 переміщено на посаду тальмана третього терміналу. 25 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з порту на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Вважає, що вказані накази є незаконними, тобто такі, що порушують її трудові права, роботодавець всупереч вимогам статті 43 КЗпП України, видав наказ про звільнення її з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Також вказувала, що переміщення працівників відбулося з порушенням вимог статті 32 КЗпП України, оскільки переведення було фактичним скороченням штату працівників, а тому вона не погодилася на таке переміщення. Крім того позивач зазначає, що пропустила строк для оскарження наказів про переміщення на інше місце роботи з поважних причин.

На підставі викладеного позивач просила: поновити строк на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення; визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису четвертого терміналу посади тальмана, яку вона займала, незаконним та скасувати; визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення незаконним та скасувати; визнати наказ першого заступника директора підприємства від 21 квітня 2015 року № 228/0-2 про припинення трудового договору та її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати; поновити позивача у ДП «ІМТП» на посаді тальмана четвертого терміналу; стягнути з ДП «ІМТП» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 2 лютого 2015 року по час постановлення рішення; зобов'язати відповідача негайно виконати рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року, у задоволені позову позивачу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року в частині відмови у задоволені позову про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року за результатами нового розгляду справи ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообов'язкових платежів, починаючи з 25 квітня 2015 року по 5 березня 2018 року в сумі 212597,58 грн.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 212597,58 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, посилаючись на відповідну позицію Верховного Суду в справі № 501/2484/15-ц від 27 червня 2017 року, виходив з того, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу; премія за грудень місяць 2014 року в розмірі 3081,00 грн, одноразове заохочення за рахунок виробництва за грудень місяці 2014 року в сумі 487,61 грн та в січні місяці 2015 року в сумі 365,71 грн є виробничими заохоченнями (преміями), пов'язаними з виконанням виробничих завдань та функцій, і відповідно включаються до розрахунку середнього заробітку.

У поданій касаційній скарзі ДП «МТП «Чоронморьск» просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року рішення й ухвалити нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на те, що вихідними даними при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу є заробітна плата позивачки за останні два місяці до звільнення, тобто грудень 2014 року та січень 2015 року, і сума премій в цей період не включається.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 212597,58 грн, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і правовідносини та їх зміст не представляють значної складності. Крім того, застосування норм матеріального права судом до спірних правовідносин відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у справах в аналогічних правовідносинах, а саме №501/2482/15-ц та 501/2484/15-ц.

Таким чином ця справа є справою незначної складності.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко