ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1155/19 Справа № 215/3122/17 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Тернівське відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Прокуратура Дніпропетровської області, Криворізька місцева прокуратура №2 Дніпропетровської області, Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Апеляційний суд Дніпропетровської області, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнивши (а.с.98-99), просив стягнути за рахунок державного бюджету з Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду в сумі 9600 грн. та моральну шкоду - 300 000 грн., завдану неправомірними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду - шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що 03.04.2013 року об 11.30 годин на нерегульованому нерівнозначному перехресті вул. Арсентьєва та вул. Короленка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Дачіа-Логан», під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, та мопеда марки «Мустанг», під керуванням ОСОБА_2, який виїжджав з другорядної дороги. Винним у виникненні ДТП ОСОБА_1 себе не визнавав, однак 25.04.2013 року слідчим йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в рамках кримінального провадження №0000951 від 03.04.2013 року. В обвинуваченні слідчий зазначив, що начебто ОСОБА_1 мав технічну можливість виконати вимоги п.12.3 ПДР України - шляхом застосування екстреного гальмування запобігти зіткненню.

Загалом кримінальне провадження за його обвинуваченням в судах першої інстанції слухалось тричі. Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України. Ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанцій вирок суду першої інстанції було залишено без змін. Не погоджуючись з судовими рішеннями, він неодноразово звертався зі скаргами до Генеральної прокуратури України. За заявою заступника Генерального прокурора, Верховний Суд України своєю постановою від 05.11.2015 року скасував всі попередньо ухвалені рішення, встановивши відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. Не дивлячись на це, провадження по справі тривало більше 2-х років, та все ж таки 29.03.2017 року постановою Криворізької місцевої прокуратури №2 кримінальне провадження відносно нього за ч.1 ст.286 КК України закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Своїми діями та безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності держава в особі судових і правоохоронних органів, в провадженні яких знаходилось кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1, спричинили йому моральну та матеріальну шкоду. Враховуючи інтенсивність та глибину страждань, тривалість дії психотравмуючих факторів, розмір спричиненої йому моральної шкоди він оцінює в 300 000 грн. Крім того, протягом більш ніж 4 років перебування під слідством та судом він вимушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_3, за що було сплачено 8600 грн., та додатково 1 000 грн. за участь в розгляді даної цивільної справи, а загалом 9600 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, 182054 грн. 70 коп. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, а в задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи принципи розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, пов'язаних з доведенням своєї невинуватості, обсяг його емоційних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що розмір визначеної ним моральної шкоди в 300 000 грн. є явно завищеним та недостатньо обґрунтованим, у зв'язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково із стягненням з Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди в розмірі 182 054,70 грн.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області просила рішення суду змінити зменшивши розмір моральної шкоди до 76 800 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено невірне застосування положень ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду", що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а тому Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 03.04.2013 року о 11.30 годині по проїжджій частині вул. Короленка зі сторони вул. Бірюзова в напрямку вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області рухався мопед марки «Мустанг» з об'ємом двигуна 49,9 куб/см. під керуванням водія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який виїжджаючи на перехрестя з вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «Дачіа Логан», р/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, котрий рухався по вул. Арсентьєва від вул. Маршака в напрямку вул. Краснознаменна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої треті малоберцової кістки, садна галеностопів.

Вказане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2013 року за №0000951 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

За погодженням з прокурором прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Арсенюком А.В., 25.04.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1200951 від 03.04.2013 року.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75, ч.1 ст. 76 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Задоволено цивільний позов.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року змінено в частині цивільного позову, в решті його залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2015 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року змінено, виключивши з них рішення про призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Верховного Суду України від 05.11.2015 року за результатами перегляду з підстав, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.445 КПК України, вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.08.2014 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2017 року обвинувальний акт з додатками та долучені до нього матеріали кримінального провадження № 0000951 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000951 від 03.04.2013 року, повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури № 2.

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Ярової В.В. від 29.03.2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000951 від 03.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.6-11).

Як слідує з постанови, своє рішення прокурор мотивував тим, що ОСОБА_1 порушив ПДР України вимушено, а саме через створення аварійної ситуації іншою особою - водієм мопеду марки «Мустанг» ОСОБА_2 Так, водій ОСОБА_2, рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлений дорожній знак 2.1 (дати дорогу), повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, а перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 16.11 та знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 ПДР України. При цьому, факт вини ОСОБА_2 також підтверджено постановою від 20.05.2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи принципи розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, пов'язаних з доведенням своєї невинуватості, обсяг його емоційних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що розмір визначеної ним моральної шкоди в 300 000 грн. є явно завищеним та недостатньо обґрунтованим, у зв'язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково із стягненням з Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди в розмірі 182 054,70 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена й у частині першій статті 19 ЦПК України у чинній редакції.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону N 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених в статті 1 Закону N 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (пункт 1 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону).

Статтею 11 Закону N 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

З метою визначення порядку застосування Закону N 266/94-ВР затверджено Положення, пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону N 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до положень частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація.

Суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди критерії її заподіяння.

Оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана та інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди, зокрема, виникає у випадку закриття кримінального правопорушення за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За змістом ст. 4 цього ж Закону відшкодування шкоди у випадку, передбачену п. 5 ст. 3 провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду є шкода, незаконні дії (рішення бездіяльність), причинний зв'язок між незаконними діями і шкодою. Наявність вини не вимагається.

При наявності заподіяння особі моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах встановлених цивільним законодавством, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням розумності та справедливості, як того вимагає ст. 23 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Дніпропетровської області про те, що що судом першої інстанції допущено невірне застосування положень ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду", що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, положень обчислення шкоди, визначився з розмір такої шкоди.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки не здійснювала будь-яких протиправних дій відносно позивача, не порушувала його прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно п.п. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З наведеного вбачається, що безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України.

Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та правильно стягнув суму моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, позивачем було обґрунтовано визначено відповідачем в справі Державну казначейську службу України, оскільки остання є розпорядником коштів держави.

За таких обставин судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко