Провадження № 2/641/335/2019 Справа № 641/6251/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Григор`єва Б.П.,

за участю секретаря судового засідання - Максимової Т.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

третьої особи- ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа : ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну предмета позову остання просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь Ѕ частину вартості відчуженого відповідачем автомобіля марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що складає 85050 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 22.08.2017 року.

За час шлюбу позивачем та відповідачем придбано легковий автомобіль марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в. Для придбання спірного авто сторони вирішили оформили кредит, у зв`язку з чим 27.12.2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір №IKAPNABG.209703/001, оскільки вказаний кредитний договір укладався в інтересах сім`ї, то позивач, як дружина, надала свою згоду на придбання цього транспортного засобу.

Позивачу стало відомо, що відповідач без її згоди, як співвласника майна здійснив відчуження автомобіля Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення на її користь Ѕ частини вартості відчуженого автомобіля марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що складає 85050 грн.

Представник відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень зазначив, що при придбанні спірного автомобіля було використано кошти третьої особи, а саме ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», з цим банком відповідач ОСОБА_6 уклав кредитний договір №IKAPNABG.209703/001 від 27.12.2013 року.

Крім того, на час укладення кредитного договору розмір заробітної плати позивача складав 1218 грн., відповідача 2700 грн., сума платежу кожного місяця для погашення заборгованості складала 2555, 00 грн. у зв`язку із чим відповідач взяв у борг у іншої фізичної особи 22.12.2013 року грошову суму у розмірі 30000 грн. строком на 2 роки, 22.12.2014 року грошову суму в розмірі 20000 грн. строком на 1 рік і повернув останньому грошові кошти в розмірі 50000 грн. 27.12.2015 року.

Шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені у червні 2015 року. Відповідач самостійно погашав заборгованість за кредитним договором до 01.10.2018 року. Позивач спільної участі коштами або працею в набутті майна (автомобіля) не приймала, а тому транспортний засіб не належить до майна спільної сумісної власності подружжя.

В якості доказу вартості автомобіля, позивачем подано до суду звіт № 42/08/18 про оцінку вартості транспортного засобу від 15.08.2018 року, виконаний фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 , однак вищевказаний звіт не відповідає вимогам законодавства, оскільки оцінка проведена за відсутності безпосереднього огляду автомобіля, що не може бути допустим доказом по справі.

Відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу із позивачем, а саме з 11.08.2017 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із іншою жінкою ОСОБА_4 , із якою 20.07.2018 року було укладено шлюб, (прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_4 ).

У період проживання відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у період шлюбу з ОСОБА_4 , 50 % сплачених коштів на погашення кредиту є спільною сумісною власністю останньої.

Відповідач вказав, що за період перебування сторонами у шлюбі, було придбано наступне майно: шафа-купе вартістю 6000грн., диван - 4500 грн., пральна машина -2499, 17 грн., телевізор (набутий 30.09.2016 року позивачем у період фактичного припинення шлюбних відносин) -3148 грн., мікрохвильова піч - 2500 грн., м`ясорубка -373, 30 грн., електрична духова шафа -6500 грн., стіл -1200 грн, стілець офісний -1000 грн, кухонний посуд - 2000 грн. На теперішній час відповідачу не відомо де знаходиться вищезазначене майно. На підставі викладеного відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити, стягнути з відповідача Ѕ частину вартості відчуженого відповідачем автомобіля марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що складає 85050 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на доводи які викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні 26.03.2019 року по суті справи пояснень не надавала, в подальшому надала заяву з проханням проводити слухання справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.09.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 13.12.2018 року викликано у судове засідання в якості спеціаліста ОСОБА_7 , залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 . Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, суд прийшов до наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2004 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.08.2017 року, справа № 619/1858/17, шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 22.08.2017 року. (а.с. 6)

Згідно кредитного договору №IKAPNABG.209703/001 від 27.12.2013 року, позичальник ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 102818 ,23 грн. на придбання ним автомобіля.

ОСОБА_1 надала згоду відповідачу на укладення цього договору, що підтверджується кредитним договором №IKAPNABG.209703/001 від 27.12.2013 року (а.с. 25-27) та не заперечується сторонами по справі.

Відповідачем надані квитанції про сплату кредиту згідно договору №IKAPNABG.209703/001 від 27.12.2013 року (а.с. 30-56)

Відповідно до звіту № 42/08/18 про оцінку вартості транспортного засобу середня ринкова вартість автомобіля Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 станом на 15.08.2019 року складає 170100 грн. (а.с. 8-12).

З довідки Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області № 31/20-4608 від 24.10.2018 року вбачається, що 18.10.2018 року транспортний засіб Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 перереєстрований на нового власника ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 зазначила, що позивач є її сестрою, з відповідачем стосунки нормальні, дружні. Свідок вказала, що відповідач сплачував за кредит приблизно 2500 грн. на місяць що дорівнювало його заробітній платні, сім`я існувала за рахунок заробітної платні позивача. Свідок пояснила, що неодноразово відповідач брав у неї в борг та віддавав від 800 грн. до 10000 грн. У 2016 році відповідач разом зі своєю сім`єю їздив на відпочинок, який був оплачений сім`єю свідка. Також свідок зазначила, що у 2017 році день народження відповідача святкували сторони по справі разом з її сім`єю. Приблизно до липня 2017 року сторони проживали разом. ОСОБА_13 вказала, що її відомо про продаж спірного автомобіля відповідачем без згоди позивача, свідок чула від колег відповідача, що останній продав автомобіль за 180000 грн.

На питання суду яке майно забрала позивач, свідок вказала, що ОСОБА_1 забрала шафу - купе, духову шафу, стіл, стілець.

На питання суду щодо мети придбання автомобіля, свідок пояснила, що метою придбання такого автомобіля є користування ним в цілях сім`ї.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 , зазначила, що є матір`ю позивача, з відповідачем не підтримає відносин. Свідок пояснила, що у 2013 році вона з зятем (відповідачем по справі) пішла до автомагазину, у останнього не було грошей на перший внесок, що дорівнював 10000 грн., свідок вказала що надала відповідачу вищевказану суму в борг, останній частину грошей віддав. Кредит наданий на придбання транспортного засобу сплачувала сім`я. Свідок пояснила, що допомагала сторонам, під час їх перебування у шлюбі продуктами, придбавала речі, надавала фінансову допомогу. На питання суду щодо мети придбання автомобіля, свідок пояснила, що метою купівлі такого автомобіля є користування транспортним засобом в цілях сім`ї. Свідок пояснила, що згоду на відчуження автомобіля позивач не надавала. Свідок вказала що допомагала донці(позивачу по справі) забирати шафу, стіл, стілець, диван, м`ясорубку, мікрохвильову піч, духову шафу, телевізор, пральну машину, посуд.

На питання суду чи запитувала позивач у відповідача дозвіл на вивезення речей, свідок пояснила, що їй не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 , зазначила що є сусідкою сторін. З позивачем та відповідачем має нормальні відносини, ОСОБА_6 знає з дитинства, позивача - з моменту одруження. Свідок зазначила, що сторони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок пояснила, що була в гостях у сторін 2-3 рази у 2016-2017 роках. Будинок був облаштований меблями, побутовою технікою, посудом.

Свідок зазначила, що сторони сумісно перестали проживати на кінець 2016 - початок 2017 року.

Свідок вказала, що майно вивозила позивач ОСОБА_1 влітку 2017 року, без присутності відповідача- ОСОБА_6

ОСОБА_15 зазначила, що бачила як позивач вивозила коробки з під мікрохвильової печі, телевізора, коробку з посудом, ліжко, стіл, стілець, верхній одяг. Свідок вказала що ввечері в цей день, коли відповідач приїхав додому, останній запросив її в середину будинку в якому нічого не було, окрім холодильника.

На питання суду, хто придбавав вказані речі, свідок пояснила, що на її думку, речі придбавав відповідач.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 зазначила що є сусідкою сторін. З позивачем та відповідачем має нормальні відносини, ОСОБА_6 знає з 1995 року, позивача - з 2006-2007 років. Свідок пояснила, що була в гостях у сторін декілька разів. Будинок був облаштований меблями, побутовою технікою, був одяг. Позивач проживала за вказаною адресою до 2017 року. Приблизно в червні 2017 року свідок бачила як позивач разом з вантажниками вивозила шафу-купе, мікрохвильову піч, стілець, два дивани, телевізор, інші речі.

На питання суду, як набувалось майно, сідок вказала, що їй не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 , пояснив, що з відповідачем має дружні відносини, знає позивача. Свідок вказав, що з літа 2015 року відповідач з дружиною разом не проживав, жив з іншою жінкою на АДРЕСА_2 , вони мали спільний побут, бюджет. Позивач проживала у батьків відповідача до 2017 року. ОСОБА_17 пояснив, що в кінці 2014 року і в 2015 році був в гостях у ОСОБА_6 , на той час проводився у будинку ремонт. Свідок вказав, що позивач вивезла всю побутову техніку. Свідок зазначив, що вищевказане йому відомо зі слів відповідача.

Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.п. 22, 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

У пункті 30 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що у випадках коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Автомобіль марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , придбаний в період перебування сторін у шлюбі, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_6 на її користь Ѕ частину вартості відчуженого автомобіля марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 85050 грн. суд зазначає наступне.

Підставою стягнення позивачем з відповідача суми у розмірі 85050 грн., згідно позовної заяви, є висновок про оцінку вартості транспортного засобу Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1

Відповідно до наданого суду висновку, середня ринкова вартість транспортного засобу складає 170100,00 грн., а отже Ѕ частина спірного автомобіля дорівнює 85050 грн.

Представник відповідача заперечував проти проведеної оцінки, оскільки остання здійснена за відсутністі транспортного засобу що є порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092

З системного аналізу наданого звіту вбачається, що останній був проведений порівняльним способом, дослідження проводилось без огляду колісного транспортного засобу, тобто спеціалістом не враховувалась показання одометра (лічильника пробігу), дані про умови експлуатації, наявність або відсутність аварійних чи інших ушкоджень, інших даних, які можливо встановити лише за наявності досліджуваного транспортного засобу.

Ухвала суду від 13.12.2018 року про виклик у судове засідання в якості спеціаліста ОСОБА_7 для надання пояснень - не виконана.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги звіт № 42/08/18 від 15.08.2018 року в якості доказу, оскільки на його підставі неможливо встановити дійсність оцінки спірного автомобіля.

Натомість, позивачем, під час розгляду справи, надано письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідач працює в органах поліції, а тому є суб`єктом декларування. Згідно декларації про суттєві зміни в матеріальному становищі ОСОБА_6 від 18.10.2018 року, останній отримав дохід від відчуження автомобіля в розмірі 110000 грн.

Сума у розмірі 110000 грн. отримана ОСОБА_6 в якості продажу спірного автомобіля представником відповідача - не заперечувалась.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України.

Клопотання про витребування з Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області (ТСЦ 2342) договору купівлі-продажу спірного автомобіля для встановлення ціни (вартості) відчуження спірного автомобіля до суду від позивача не надходило.

Суд за власної ініціативи не може витребувати інформацію про ціну договору купівлі-продажу спірного авто, позивач, її представник таким правом не скористались, враховуючи викладене, суд бере до уваги інформацію з декларації відповідача про суттєві зміни в матеріальному становищі від 18.10.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_6 отримав дохід від відчуження автомобіля в розмірі 110000 грн.

Щодо твердження відповідача, про те, що ним самостійно сплачувався кредит за спірний автомобіль з 2015 року без участі позивача, суд зазначає наступне.

Суд критично ставиться до тверджень свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_6 не проживав з позивачем разом з 2015 року. Оскільки, як встановлено у судовому засіданні, показання свідка ОСОБА_17 , ґрунтується зі слів відповідача, не відповідають показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

Режим окремого проживання, відповідно до ст. 119 СК України, між сторонами судом не встановлювався.

На підстав вищевикладеного, суд в якості доказу самостійної оплати відповідачем кредиту №IKAPNABG.209703/001 бере до уваги квитанції оплачені після 22.08.2017 року, тобто після дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки після розірвання шлюбу, кошти сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитом не є об`єктом спільної сумісної власності в розумінні глави 8 Сімейного кодексу України.

З наданих відповідачем квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором №IKAPNABG.209703/001 вбачається, що за період після 22.08.2017 року до 01.10.2018 року ОСОБА_6 сплатив 36960 грн. в рахунок погашення кредиту наданого на придбання спірного автомобіля.

Кошти сплачені відповідачем в розмірі 36960 грн. - не є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки оплачені вже після розірвання шлюбу, а тому підлягають врахуванню під час вирішення питання про стягнення з відповідача вартості відчуженого спірного автомобіля.

Щодо тверджень відповідача про те, що за період перебування сторонами у шлюбі, було придбана шафа-купе вартістю 6000 грн., диван - 4500 грн., пральна машина -2499,17 грн., телевізор (набутий 30.09.2016 року позивачем у період фактичного припинення шлюбних відносин) -3148 грн., мікрохвильова піч - 2500 грн., м`ясорубка -373, 30 грн., електрична духова шафа -6500 грн., стіл -1200 грн, стілець офісний -1000 грн, кухонний посуд - 2000 грн, які були влітку 2017 року забрані позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідачем в якості доказів надано фінансові документи (квитанції, видаткові накладні) на підтвердження придбання під час перебування сторін у шлюбі майна, а саме: видаткова накладна від 21.05.2012 року про придбання пральної машини «Electrolux EWS 106430» на суму 2499,17 грн, квитанція від 21.08.2012 року про придбання м`ясорубки «Delfa DMG 2030» на суму 373,30 грн., квитанція про придбання телевізора на суму 3148,00 грн.

Інших доказів підтверджуючих вартість і обсяг майна суду не надано, своїм правом згідно ст. 12, 13, 81, 84 ЦПК України, заявити клопотання про проведення товарознавчої експертизи для оцінки вартості майна яке передбачене під час шлюбу, відповідач та його представник не скористались, а тому суд бере до уваги лише фінансові документи, які підтверджують факт придбання побутової техніки сторонами під час шлюбу, що дорівнює загальній сумі 6020,47 грн.

У судовому засідання позивач не заперечувала, про те, що вона приїжджала до місця мешкання відповідача забрати речі придбанні у шлюбі, питання про проведення оцінки вартості забраних речей позивачем та її представником у судовому засіданні не заявлялось.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що побутова техніка (пральна машина, телевізор, м`ясорубка) придбані у шлюбі на загальну суму 6020, 47 грн. і є спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками Ѕ для кожного.

З огляду на викладене, суд враховує Ѕ частину грошових коштів витрачених відповідачем на придбання побутової техніки (пральної машини , телевізор, м`ясорубка) тобто 3010, 24 грн. під час вирішення питання про стягнення з відповідача вартості відчуженого спірного авто.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню частина вартості відчужуваного автомобіля у розмірі 33509 грн. 76 коп., яка складається з (110000 грн. (вартість автомобіля) - 36960 грн. (сума сплаченого кредиту відповідачем після розірвання шлюбу)) /1/2 (частка кожного з подружжя) - (6020, 47 (сума придбаного спільного майна подружжя) / 1/2 (частка кожного з подружжя)).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12. 13, 76-84, 141, 197, 200, 263, 265, 268, ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 частину вартості відчуженого автомобіля марки Gelly Emgrand 7, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 33509 (тридцять три тисячі п`ятсот дев`ять) грн. 76 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 335 (триста тридцять п`ять) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Третя особа: ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Повний текст рішення суду виготовлений 23.09.2019 року.

Суддя: Б. П. Григор`єв