Єд.унік. № 243/409/19
Провадження № 2/243/584/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2. У вищевказаному будинку зареєстрована відповідач - ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що з травня 2014 року відповідач у будинку не проживає та мешкає у м. Горлівка Донецької області. З травня 2014 року відповідач ніколи не з'являлась у будинку, її особисті речі у будинку відсутні. У зв'язку із реєстрацією відповідача вищевказаному у будинку у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме у сплаті додаткових коштів за житлово-комунальні послуги, які нараховуються за відповідача.

На підставі чого просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не з'явились, надали заяву, в якій наполягали на задоволення позовних вимог та просили слухати справу без їхньої участі (а.с.25,32).

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила слухати справу без її участі (а.с.26).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і

розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 19.08.1985 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Семейко С.І. (а.с.19-20).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.06.1990 року, виданого Слов'янським міським відділом ЗАГС Донецької області, 12.06.1990 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвали шлюб та після розірвання шлюбу ОСОБА_1 було присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с.17).

Відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 25.09.2003 року, виданого Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, 25.09.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб та після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 було присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а.с.18).

Як вбачається з рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2014 року, шлюб, зареєстрований 25.09.2003 року Слов'янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 було залишено прізвище ОСОБА_8 (а.с.15-16).

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 20.12.2018 року, виданої виконавчим комітетом Слов'янської міської ради, за адресою АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Згідно акту № 634 від 20.12.2018 року, складеного керівником комітету «Залізничний № 1» Белименко Л.В. та головою квартального комітету Жура Е.Я., засвідченому свідками ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою Донецька область, АДРЕСА_2, не проживає з травня 2014 року по теперішній час (а.с.10).

При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, його відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2 та за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2, яка у вказаному вище будинку не проживає з травня 2014 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Оскільки позов судом задоволений повністю та позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок (а.с.1), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391, 396, 405 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 65, 71,72 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 19, 81, 82, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду В.І. Старовецький