КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року місто Київ.

Справа 363/4215/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3278/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В., Миронюк І.В

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року,( у складі судді Баличевої М.Б.)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23.11.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 387 036 грн., що еквівалентно 47 315 доларів США з умовою їх повернення під сплату відсотків в розмірі 36 % річних з кінцевим строком повернення до 23.11.2013. На підтвердження отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_2 було написано розписку на отримання позики. Позивачем 29.09.2016 року було направлено відповідачу на адресу, визначену відповідачем в договорі позики, як адресу свого постійного проживання, вимогу про погашення заборгованості та сплату процентів. На момент направлення вимоги розмір заборгованості за офіційним курсом НБУ становив 1 239 653 грн., що є еквівалентом 47 315 доларів США, а також сума процентів в розмірі 1 301 627, 79 грн., що є еквівалентом 49 680, 45 доларів США. Всього підлягає поверненню 2 541 280, 79 доларів США. Оскільки вже сплив термін визначений п. 4.1 договору позики, однак сума заборгованості ОСОБА_2 повернута йому не була. На підставі викладеного звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 2 541 280, 79 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 2541280 гривень 79 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7250 гривень.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 21 грудня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В скарзі посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані нормиматеріального та процесуального права, не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також не досліджені всі існуючі докази, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Вказувала, що ОСОБА_2 не було повідомлено належним чином про розгляд справи, ніякої судової кореспонденції на адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) відповідача не надходило та не отримувалось ним.

Відповідач не отримував повісток про виклик до суду за адресою реєстрації, з огляду на те, що у період з 23 лютого 2015 року по 01 липня 2018 року постійно проживав в іншому населеному пункті, у зв`язку з отриманням посади директора у ТОВ « Рубі Фло », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6. Про останні два судові засідання у справі суд взагалі не повідомив Відповідача через поштовий зв`язок за місцем реєстрації, тим самим не виконавши вимоги процесуального закону.

Також суд не виконав вимоги законодавства про повідомлення сторони, місцезнаходження якої не відоме, про наступне судове засідання через пресу.

Так, друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання (перебування) на території України відповідача для Київської області є «Час Київщини», в якому суд не опублікував оголошення про судове засідання, а відтак не виконав вимоги законодавства.

Також звертають увагу суду, що, дійшовши згоди у питанні погашення боргових зобов`язань, 22 березня 2017 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено Меморандум, пунктом 1.4. якого закріплено, що сторони засвідчують що договори позики від 23 листопада 2012 року, від 14 січня 2014 року та інші займи до підписання цього меморандуму вважаються такими, що втратили чинність після укладання угод , зазначених у п.п. 1.1.1.,1.1.2., 1.1.3 даного договору.

Під твердженням «інші займи до підписання меморандуму» розуміються всі інші боргові зобов`язання, що виникли між Відповідачем та Позивачем до укладення цього Меморандуму, тобто в тому числі, позика за Договором від 23 листопада 2013 року.

Власноруч складеною розпискою (копія додається) Позивач підтвердив факт підписання вищезазначеного Меморандуму, погодившись із усіма його умовами.

На виконання своїх зобов`язань за Меморандумом, 29 травня 2017 року було укладено Договір купівлі-продажу № 3159, яким ОСОБА_6 , дочці Позивача, було передано у власність нежитлові приміщення 1- го поверху № 32-1 :-32-7 в житловому будинку літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Апелянт звертає увагу суду, що це саме той «ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові», продаж якого був передбачений Меморандумом. Тобто, Відповідач повною мірою виконав обов`язки, взяті на себе відповідно до Меморандуму.

Таким чином, Договір позики від 23 листопада 2013 року втратив чинність, а всі боргові зобов`язання, що виникли у зв`язку з його укладенням, припинилися шляхом їх повного виконання Відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року відмовити, залишивши рішення суду 1 інстанції в силі.

Посилався на те, що у вказаному Меморандумі, який у поданому вигляді не може бути доказом по справі та за своїм змістом є документом про наміри, мова йде про зовсім інші договори позики, і, відповідно, інші правовідносини. Так, в меморандумі згадується договір позики від 23.11.2012 та 14.01.2014 року. Предметом розгляду даної справ є договір позики від 23.11.2013. Так само в меморандумі згадуються абсолютно інші суми, та взагалі інший склад боржників.

Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до п. 1.4 поданої Скаржником фотокопії меморандуму вбачається, що «Сторони засвідчують, що договори позики від 23.11.2012, від 14.01.2014 та інші займи до підписання цього меморандуму вважаються як такими, що втратили чинність після укладання угод, зазначених в п.п. 1.1.1.,1.1.2, 1.1.3 даного меморандуму»

Навіть якщо припустити, що даний меморандум був би підписаний, то умовою втрати чинності договорів позики від 23.11.2012 та договору позики від 14.01.2014 та інших займів є виконання трьох пунктів меморандуму, а саме:

придбання деревообробного обладнання (п. 1.1.1)

переоформлення салону у м. Харкові (п. 1.1.2)

укладання нового договору позики між ОСОБА_3 з однієї сторони і ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на залишок займу у розмірі 85 000 дол. США (п.1.1.3).

У апеляційній скарзі Скаржник зазначає про начебто виконання згідно вказаного Меморандуму п. 1.1.1 та п. 1.1.2., водночас жодним чином не згадує про третю умову - укладання нового договору позики на залишок займу у розмірі 85 000 дол. СІЛА (п.1.1.3). Крім того, матеріали справи не містять жодних копій такого договору позики, про який іде мова в п. 1.1.3 меморандуму.

Вказує, що інформація щодо передачі у власність нежитлових приміщень дочці позивача на виконання обов`язків відповідно до умов Меморандуму не відповідає обставинам справи, що додатково підтверджується долученими самим же Скаржником документами.

Преамбула договору купівлі-продажу № 3159 від 29.05.2017 року свідчить про те, що вказаний договір укладався між ОСОБА_9, та ОСОБА_8 , які жодним чином не мають відношення до вказаної справи, відповідно не є сторонами судового процесу. Крім того, даний договір є оплатним, відповідно до умов якого за продаж вказаної нерухомості продавець ( ОСОБА_9 ) отримала кошти у розмірі 144 016 грн. 00 коп. (п. З Договору купівлі-продажу № 3159 від 29.05.2017).

Розписки на які посилається відповідач, видані іншою особою, ОСОБА_10 (син Позивача), а не Позивачем, що також документально свідчить про боргові зобов`язання перед іншою особою та підтверджує наявність інших правовідносин та боргових зобов`язань відповідача, які не мають прямого відношення до цієї справи. Крім того, розмір заборгованості відповідача суттєво не збігається з сумою боргу повернутою ОСОБА_10 і не може підтверджувати в принципі збільшення чи зменшення боргу перед Позивачем.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді.

Кореспонденція на адресу місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , судом не направлялась.

Повідомлення в пресі також зроблено з порушення, оскільки друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання (перебування) на території України відповідача для Київської області є «Час Київщини», в якому суд не опублікував оголошення про судове засідання, а відтак не виконав вимоги законодавства.

За вищенаведених обставин, наявні обов`язкові підстави для скасування рішення суду.

Стосовно вирішення, заявлених позовних вимог, колегія суддів, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 23.11.2013 року ОСОБА_2 була отримана від ОСОБА_3 в борг грошова сума у розмірі 387 036 грн., що еквівалентно 47 315 доларів США з умовою їх повернення під сплату 36 % річних з кінцевим строком повернення до 23.11.2013, на підтвердження чого ним була складена розписка та між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики від 23.11.2013 року (а.с. 4-6).

Право вимоги боргу ОСОБА_3 випливає з укладеного між ними договору позики від 23.11.2013 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач не заперечував, що борг в повному обсязі не повернув .

Проте, відповідно до меморандуму, копія, якого була надана суду, підписаного сторонами в даній справі та ОСОБА_5 (а.с. 153 ). сторони засвідчують, що договори позики від 23 листопада 2012 року від 14 січня 2014 року та інши займи до підписання цього меморандуму вважаються такими, що втратили чинність після укладення угод, зазначених в п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3.

В п.1.1.1. було передбачено, що ОСОБА_3 продає ТОВ "Лігна Продакш" деревообробне обладнання.

В п. 1.1.2 також на ім`я ОСОБА_3 переоформляється салон у м. Харкові. Під час продажу салону ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 та ОСОБА_5 20 тисяч доларів США.

Також меморандумом, було передбачено, що після укладення вищенаведених двох договорів на залишок займу між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 з другої сторони укладається новий договір позики на 85 тисяч доларів США, строком погашення позики до 2-х років. З серпня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 погашають борг щомісячно від 5 до 10 тисяч доларів.

Оцінивши зміст вказаного меморандуму, суд встановив, що станом на дату його підписання, тобто станом на 22 березня 2017 року , сторони погодили, що після виконання п.п. 1.1.1. та 1.1.2. , залишок боргу перед ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_11 становитиме 85 000 доларів США.

Доводи відповідача з приводу повернення позивачу 3400 доларів США та 20 000 грн., які не були враховані судом, колегія не приймає, з огляду на те, що вказані суми повертались до підписання меморандуму, яким сторони закріпили залишок боргу на дату його підписання в разі дотримання двох інших умов меморандуму.

Апеляційний суд не приймає заперечення представника позивача з приводу того, що вказаний меморандум не укладався, а його копія є неналежним доказом, з огляду на те, що факт його укладання в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_11 , який також підтвердив, що борг 85 000 доларів, про який вказано в меморандумі, вони з ОСОБА_2 повинні повертати разом. Позивач, явка якого була визнана обов`язковою, до апеляційного суду так і не з`явився, жодних доказів на спростування, вищенаведених обставин не подав. Належних доказів того, що позивач не підписував цей меморандум апеляційному суду не подано. Відсутність у відповідача оригіналу меморандуму, пояснюється тим, що оригінал знаходиться у ОСОБА_3 , а копія у відповідача.

Також суд не приймає заперечення представника позивача з приводу того, що меморандум не стосується договору позики, який є предметом в даній справі, оскільки в ньому зазначено, про припинення зобов`язань за всіма договорами позики, укладеними до підписання меморандуму, за умови дотримання всіх положень меморандуму.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що деревообробне обладнання було придбано, також був переоформлений салон у м. Харкові.

Посилання представника позивача на те, що договір купівлі-продажу салону був оплатний, колегія не приймає до уваги, так як за умовами меморандуму, був передбачений обов`язок позивача передати 20 000 доларів США під час відчуження салону в м. Харкові.

Також судом встановлено, що договір позики на залишок боргу 85 000 доларів не укладено, а тому колегія суддів не приймає доводи відповідача про те, що його зобов`язання за договором позики припинились в повному обсязі.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 визнав, що 85 000 доларів, які він та ОСОБА_11 повинні були почати повертати з серпня 2017 року та повернути на протязі двох років, станом на серпень 2019 року вони не повернули, а тому колегія суддів, з урахуванням умов підписаного сторонами меморандуму, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , (який є солідарним боржником з ОСОБА_11 ) 85 000 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить з урахуванням курсу валют НБУ - (2476, 452 за 100 доларів США) гривневий еквівалент 2 104 600 грн.

При цьому колегія суддів виходить з вимог ст. 533 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума , що підлягає поверненню у гривнях. визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом

В іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити, оскільки сторони підписуючи меморандум в березні 2017 року, врегулювали питання, щодо розміру боргу, в тому числі і боргового зобов`язання за договором, який є предметом спору в даній справі та дійшли згоди, що залишок боргу становить 85 000 доларів США, а тому позивач безпідставно в листопаді 2016 року, висунув вимоги про стягнення 2 541 280 грн. 79 коп., що є еквівалентом 96 995, 45 доларів США станом на дату подачі позову.

Суд під час ухвалення рішення порушив процесуальні норми, не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України , судовий збір, сплата якого була відстрочена до розгляду справи апеляційним судом в сумі 10 335 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року скасувати та постановити нове, яким:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 85 000 Доларів США (що на дату ухвалення рішення апеляційним судом складає еквівалент 2 104 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 10 335 грн. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101.

Стягувач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою : АДРЕСА_4

Боржник: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає : АДРЕСА_5 )

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова складена 20 вересня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.