Постанова

Іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 552/4834/13-ц.

провадження №61-32346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи: ОСОБА_9, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року у складі судді Триголов В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про виділ частки із спільної часткової власності.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2017 року у складі судді Яковенко Н. Л. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня

2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана

ОСОБА_4 з пропуском строку на апеляційне оскарження, а у встановлений судом строк, остання не навела поважних підстав для поновлення пропущеного нею строку апеляційного оскарження.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки перша апеляційна скарга була подана вчасно, проте була залишена без руху, а в подальшому визнана неподаною. Крім того, апеляційний суд неналежно оцінив ту обставину, що 20 лютого 2017 року

ОСОБА_4 зламала руку та до червня 2017 року у неї тривав реабілітаційний період.

Аргументом касаційної скарги також указано те, що апеляційний суд не врахував ту обставину, що постійним місцем проживання заявника є м. Київ, а спір вирішувався у м. Полтаві і вона не завжди мала змогу приїжджати до м. Полтави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд установив, що 25 січня 2017 року Київський районний суд м. Полтави ухвалив рішення, яким ОСОБА_4 відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про виділ частки із спільної часткової власності.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2017 року.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент подачі апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За змістом частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваних ухвал, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

За змістом пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваних ухвал, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 червня 2017 року вказана апеляційна скарга була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків скарги.

Підставою залишення апеляційної скарги без руху зазначено пропуск заявником строку на апеляційне оскарження та відсутність клопотання про його поновлення та несплата судового збору.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду, заявником сплачено судовий збір у розмірі, який визначено судом апеляційної інстанції, та подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як на поважність пропуску строку на апеляційне провадження

ОСОБА_4 указала, що перша апеляційна скарга подано вчасно, проте ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року була залишена без руху у зв'язку з несплатою судового збору. Указану ухвалу оскаржено в касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року у відкритті касаційного провадження відмовлено. Копію даної ухвали касаційного суду представником заявника отримано 14 квітня 2017 року.

Крім того, 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 зламала руку та до червня 2017 року у неї тривав реабілітаційний період. Після проведення лікувальних заходів, 12 червня 2017 року ОСОБА_4 приїхала з місця свого постійного перебування (м. Київ) до місця знаходження представника ОСОБА_10 (м. Полтава) та між ними було досягнуто домовленість та подано апеляційну скаргу.

На спростування доводів заяви про поновлення строку, апеляційний суд вказав, що з моменту отримання копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відмову у відкритті касаційного провадження за скаргою на ухвалу про залишення попередньої апеляційної скарги ОСОБА_4 без руху - 14 квітня 2017 року, по день звернення з цією апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 січня 2017 року - 12 червня 2017 року, минуло два місяці, а перелом руки у лютому місяці 2017 року не завадив заявнику вчасно оскаржити в касаційному порядку ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року про залишення попередньої апеляційної скарги.

Апеляційний суд також указав, що відвідування фізіотерапевтичного відділення (кабінету) та перебування у м. Києві, а знаходження її представника в м. Полтаві, також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення пропущеного строку, оскільки заявник могла скористатися правовою допомогою також і у місці свого перебування.

Наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не вважав поважними, оскільки вони не є непереборними та об'єктивними причинами, які перешкоджали чи могли перешкоджати зверненню до апеляційного суду у встановлені законом строки.

Згідно з пунктом 8 статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішення у їх справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини

від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що звернувшись 12 червня 2017 року з апеляційною скаргою, заявник пропустила встановлений статтею 294 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, строк на апеляційне скарження, так як оскаржуване рішення місцевого суду у даній справі

ухвалено 25 січня 2017 року, а заявник не навела переконливих доводів, що дали б суду апеляційної інстанції підстави для відкриття апеляційного провадження у справі зі спливом 4 місяців з дня ухвалення судового рішення.

У силу положень частини третьої статті 27 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення апеляційним судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги стосуються оскарження рішення місцевого суду, проте зазначене не є предметом перегляду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська