Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 643/12277/15-ц

провадження № 61-21844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року в складі судді Сугачової О. О. та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року в складі колегії суддів: Пономаренко Ю. А., Черкесова В. В., Кокоші В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н. Згідно умов вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 31 травня 2015 року в неї виникла заборгованість у загальному розмірі 22 879,45 грн. З огляду на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 879,45 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості. Крім того, посилаючись на норми умов та правил надання банківських послуг, за відсутності заяви відповідача про бажання припинити кредитний договір, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинність кредитного договору продовжувалась щорічно, а тому позивач звернувся до суду в межах позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції мотивував його тим, що банк звернувся з позовом до суду в цій справі поза межами встановленої законом позовної давності, про застосування якої заявила відповідач в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг картковий рахунок на ім`я відповідача відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви останньої. Сторони домовилися, що договір діє протягом 12 місяців із моменту його підписання, а якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін. Тобто, на його думку, укладений між сторонами договір був автоматично пролонгований, оскільки жодна зі сторін не заявляла про свій намір його розірвати та договір діє до теперішнього часу.

Крім того, на думку заявника, суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Відповідно до вказаної правової позиції у разі застосування позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов`язань та нарахувань, що були здійснені за межами позовної давності. Водночас суми нарахувань, здійснені у межах позовної давності підлягають стягненню.

З огляду на викладене, заявник вважає, що позовна давність в спірних правовідносин не спливла, оскільки кредитний договір є чинним, а тому позовні вимоги є таким, що підлягають задоволенню.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходив

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII 27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що 01 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір на отримання кредитної картки № 4001702 з кредитним лімітом та базовою процентною ставкою за кредитом 2% на місяць строком на 2 роки.

Позичальник зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 22 879,45 грн, яка включає: заборгованість за кредитом - 4 258,70 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17 055,06 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 1 065,69 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 06 квітня 2009 року, інших платежів після зазначеної дати внесено не було.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 01 березня 2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, передбачає строк повернення кредиту (строк кредитування) - до 01 березня 2009 року та сплату відсотків на рівні 2 % на місяць.

ОСОБА_1 здійснилаостанній платіж 06 квітня 2009 року, подала до суду першої інстанції клопотання про застосування позовної давності під час розгляду цієї справи.

З огляду на такі обставини висновки апеляційного суду про відмову в позові в частині вимог про стягнення тіла кредиту в сумі 4 258,74 грн та відсотків нарахованих в межах строку кредитування (до 01 березня 2009 року) з врахуванням часу внесення позивачем останнього платежу (06 квітня 2009 року) у зв`язку з пропуском на час звернення з позовом (30 липня 2015 року) позовної давності (три роки), про застосування якої заявила відповідач, є правильними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), нарахування відсотків за користування кредитними коштами можливе лише в межах строку дії кредитного договору (строку кредитування). Оскільки позивачем пред`явлено вимоги про стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування (після 01 березня 2009 року), в задоволенні цих вимог належить відмовити за безпідставністю, змінивши в цій частині рішення апеляційного суду в частині мотивів відмови таких позовних вимог.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Оскільки Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг не підписувались відповідачем, а узаповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві від 01 березня 2007 року відсутні умови про сплату штрафів, про які йдеться в позовній заяві, на неї не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Не можна погодитись в цій частині і з рішенням апеляційного суду про відмову в позові у стягненні штрафів з підстав пропуску позовної давності, оскільки в цьому випадку необхідно відмовити в цій частині вимог через їх необґрунтованість.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правову позиція Верховного Суду України, викладену в постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15, колегія суддів також відхиляє, оскільки в постанові від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у вказаній постанові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки апеляційним судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів спливу позовної давності, хоча в частині вимог про стягнення відсотків, нарахованих після 01 березня 2009 року поза межами строку кредитування, штрафів, які не встановлені умовами кредитного договору, необхідно було відмовити за безпідставністю цієї частини вимог, це судове рішення належить змінити в означеній частині.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 рокув частині відмови в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту в сумі 4 258,74 грн та відсотків, нарахованих за період з 01 березня 2007 року по 01 березня 2009 року у зв`язку з пропуском позовної давності, залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року в частині мотивів відмови в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за період з 01 березня 2009 року по 31 травня 2015 року, штрафу в сумі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) 1 065,69 грн змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук