Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 221/5080/16-ц

провадження № 61-32635св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року в складі колегії суддів: Попової С. А., Зайцевої С. А., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік (або 2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не погашала в повному обсязі заборгованість за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 31серпня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 46 170,86 грн, з яких 7 375,82 грн - заборгованість за кредитом, 33 670,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 450,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 2 174,80 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також компенсувати судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 14 210,02 грн, яка складається з: 7 375,82 грн - заборгованість за кредитом, 6 334,20 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн - фіксована частина.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві відсутня умова щодо нарахування підвищених процентів на прострочену заборгованість по кредиту, а також позивачем не надано доказів того, що відповідача повідомляли про зміну процентної ставки в бік збільшення у передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг порядку. Виходячи з цього, суд вирахував проценти за користування коштами кредиту по первісній ставці 2,5% на місяць, частково стягнувши їх розмір на користь позивача.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2013 року: по основній сумі боргу - 7 375,82 грн, по процентам за користування кредитом - 33 670,24 грн.

В частині стягнення штрафу у розмірі 500 грн скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованість по основній сумі кредитного боргу - 7 375,82 грн на користь кредитодавця.

Разом з цим, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано нараховані відсотки за користування кредитними коштами за підвищеною ставкою.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення згідно з статтею 549 ЦК України і пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штрафу в розмірі 500,00 грн з позичальника ОСОБА_1 , яка проживає в населеному пункті, де проводиться антитерористична операція, є таким, що ухвалене з порушенням норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (зі змінами внесеними розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на пропуск позивачем позовної давності, оскільки до суду він звернувся до суду лише 20 вересня 2016 року, а заборгованість за кредитом виникла 30 травня 2014 року. Крім того, на думку ОСОБА_1 розрахунок боргу є необґрунтованим, а до неї застосовано різні види неустойки (штраф та пеню), що є недопустимим згідно статті 61 Конституції України. Заявник зазначила, що про зміну відсоткової ставки по кредиту її не було повідомлено належним чином, тому збільшення відсоткової ставки відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, а нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за підвищеною відсотковою ставкою протиправним.

Також вказала, що відповідно до норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р (зі змінами внесеними розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р), банк не вправі нараховувати пеню та/або штраф на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року, оскільки вона проживає у населеному пункті де проводилась антитерористична операція.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, а в іншій частині щодо відмови у стягненні штрафу в розмірі 500 грн не оскаржується і в цій частині відповідно до вимог статті 400 ЦПК України касаційним судом не переглядається.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходив

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції. Крім того, вказаною ухвалою зупинено виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

На виконання підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 17 серпня 2013 року відповідач отримала в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позичальник зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї станом 31 серпня 2016 року (за розрахунком позивача) утворилася заборгованість в загальній сумі 46 170,86 грн, що включає: 7 375,82 грн - основна сума заборгованості за кредитом, 33 670,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 450,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 174,80 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України ( в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексупередбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватись нарахування платежів.

Суд першої інстанції, з порушенням наведених норм матеріального права, що регулюють порядок і форму укладення кредитних договорів, безпідставно вважав, що надані позивачем Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове стягнення з відповідача суми заборгованості, включаючи тіло кредиту, несплачені проценти та штраф.

У заяві-анкеті позичальника від 17 серпня 2013 року відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, пені і штрафу, на неї не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості, у зв`язку з чим рішення судів попередніх інстанцій в цій частині є таким, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 серпня 2013 рокуу вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7 375,82 грн.

При цьому, доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованими в силу викладених вище обставин.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки, апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 41 046,06 грн, що складається з: 7 375,82 грн - заборгованість за кредитом, 33 670,24 грн - по процентам за користування кредитом, це рішення в частині стягнення тіла кредиту належить залишити без змін, а в іншій частині щодо стягнення відсотків - скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, а за результатом касаційного перегляду воно в частині залишено без змін, то виконання цього рішення, в частині, що залишена касаційним судом без змін, підлягає поновленню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1 і 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем при зверненні до суду першої інстанції з позовом та при поданні апеляційної скарги сплачено 2 893,80 грн (1 378,00 грн + 1 515,80 грн) судового збору, з яких відповідачем йому належить відшкодувати 462,29 грн (2 893,80 грн х 7 375,82 грн / 46 170,86 грн).

Відповідачем при поданні касаційної скарги сплачено 1 200,00 грн, з яких позивачем йому має бути відшкодовано 1 008,30 грн (1 200,00 х 38 795,04 / 46 170,86 грн).

Таким чином, позивачем, на якого покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована відповідачу різниця між зазначеними сумами, що становить 546,01 грн (1 008,30 грн - 462,29 грн).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 334,20 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 33 670,24 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафу відмовити.

В іншій частині рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 7 375,82 грн залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2017 року в частині, що не скасована касаційним судом.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук