ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» лютого 2019 року

м. Харків

справа № 642/2539/18-ц

провадження № 22ц/818/779/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченко І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради,

третя особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року в складі судді Вікторова В.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дальній родич - ОСОБА_3, який у 2001-2007 роках постійно проживав разом з ним та його батьками АДРЕСА_1.

Зазначив, що у 2007 році він переїхав на постійне проживання до Харківського геріатричного пансіонату ветеранів праці, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, при цьому частину своїх особистих речей залишив у квартирі родичів.

Вказав, що у травні 2018 року, перебираючи речі, які до цього лежали недоторканими, знайшов заповіт ОСОБА_3, відповідно до якого останній все належне йому майно заповідав ОСОБА_1

Таким чином, до травня 2018 року він не знав, що являється спадкоємцем ОСОБА_3 та не міг скористатися правом на прийняття спадщини.

Зазначив, що 22 травня 2018 року звернувся до Другої Харківської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, де йому повідомили про неможливість прийняття від нього заяви про прийняття спадщини.

Просив визначити йому двомісячний додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визначити додатковий строк для прийняття ним спадщини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що спадкодавець останні роки свого життя проживав у інтернаті та ОСОБА_1 не знав до останнього часу про існування заповіту, у зв'язку з чим і пропустив строк для прийняття спадщини.

11 лютого 2019 року від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Харківська міська рада вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому зазначила, що незнання про існування заповіту не є об'єктивною, непереборною обставиною, що перешкоджала йому вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не зазначено поважних причин пропуску строку для подання заяви для прийняття спадщини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2003 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Покровської сільради Краснопільського району Сумської області ОСОБА_4

Згідно даного заповіту ОСОБА_3 все належне йому майно заповів позивачу ОСОБА_1 (а. с. 4).

Згідно інформаційної довідки Другої Харківської державної нотаріальної контори від 27 червня 2018 року заповіт є чинним (а. с.33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

З довідки Комунальної установи Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці № 03/02-462 від 06 липня 2018 вбачається, що дійсно з 24 січня 2007 року (наказ № 13) ОСОБА_3, проживав і був постійно зареєстрований в Комунальній установі Харківський геріатричний пансіонат ветеранів праці Харківської обласної ради за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.39).

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Харківської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини.

Із відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори від 22 травня 2018 року вбачається, що він пропустив строк для прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась; свідоцтво про право на спадщину не видавалось; заповітів Друга Харківська державна нотаріальна контора не посвідчувала. Перевірку проведено з 2010 року по алфавітних книгах обліку та реєстрації спадкових прав та по електронній базі даних «Спадковий реєстр» з дня смерті до теперішнього часу.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

Як вбачається з відповіді Другої Харківської державної нотаріальної контори № 1103/01/16 від 27 червня 2018 року на запит суду першої інстанції, після смерті ОСОБА_3, заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або відмову від спадщини до Другої Харківської державної нотаріальної контори не надходило; спадкова справа не заводилася; свідоцтва про спадщину не видавалися.

Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у травні 2018 року.

Строк для подання заяви згідно статей 1269-1270 ЦК України про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 сплинув 13 березня 2011 року.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз'яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про

право на спадщину.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Таким чином, посилання позивача на те, що оскільки спадкодавець останні роки життя проживав в інтернаті, позивач з ним не спілкувався, тому не знав про існування заповіту, у зв'язку з чим пропустив строк прийняття спадщини, не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вказані обставини не є тими причинами, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій з прийняття спадщини, а саме по собі незнання про існування заповіту без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 13 лютого 2019 року.