Справа № 456/3922/18
Провадження № 2/456/371/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи на стороні позивачки, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_7, Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою в місті Стрию Львівської області, вул. Коссака, 17/27.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач ОСОБА_4 її батько, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 її брати, а третя особа ОСОБА_7 її рідна сестра. Всі вони зареєстровані у двохкімнатній квартирі загальною площею 52,67 кв.м, розташованій по вул. Коссака, 17/27 в м. Стрию Львівської області, основним квартиронаймачем якої є ОСОБА_4 Дана квартира належить до комунальної власності Стрийської міської ради та перебуває на обслуговуванні комунального підприємства «Мрія». У 1995 році після розірвання шлюбу між її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 батько разом з братом ОСОБА_5 залишили квартиру і з того часу в ній не проживають та не користуються нею. Батько ніколи не цікавився долею своїх дітей і його доля їй також невідома. Їх виховувала та утримувала мама ОСОБА_9, яка 17.01.2018 померла. Відповідач ОСОБА_6 у травні 2015 року переїхав проживати до жінки, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, і з того часу в квартирі не зявлявся. Від знайомих їй відомо, що батько став антисоціальним елементом, веде бродяжний спосіб життя, ходить по смітниках, зловживає алкогольними напоями. Про долю брата ОСОБА_5 теж нічого невідомо. Фактично у квартирі проживає лише вона з двома малолітніми дітьми та сестра ОСОБА_7 Відповідачі у спірній квартирі не проживають, нею не користуються, в квартирі нема їх особистих речей, майна, вони не несуть витрат по утриманню квартири, не сплачують комунальні послуги. Через те, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у спірній квартирі, однак фактично там не проживають, вона не може оформити житлові субсидії, квартира обтяжена боргами зі сплати комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області ОСОБА_11 в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло» (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» від 21.02.1990, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 та «Рохля проти України» від 17.05.2011).

Одночасно суд зауважує, що пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_12 є ОСОБА_4 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV СГ № 283863 від 14.01.1987 /а.с. 7/.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_1 /а.с. 12/.

Матір позивачки ОСОБА_9 17.01.2018 померла /а.с. 14/.

Відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є братами позивачки ОСОБА_1 /а.с. 10, 11/.

Згідно з довідками № 1673 від 24.09.2018, № 2589 від 27.11.2018, виданими КП «Мрія», ОСОБА_1 зареєстрована і проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, до складу її сімї входять: батько ОСОБА_4, брати ОСОБА_5, ОСОБА_6, сестра ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Квартира належить Стрийській міській раді. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_4 /а.с. 15, 39/.

Квартира АДРЕСА_1 загальною площею 52,67 кв.м не приватизована, основним квартиронаймачем квартири є ОСОБА_4, про що свідчить довідка КП «Мрія» № 59 від 03.10.2018 /а.с. 16/.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_1, знає сімю позивачки близько 20 років. Відповідачі у спірній квартирі не проживають. ОСОБА_6 деколи приходить до позивачки в гості, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не бачила в квартирі, вони давно нею не користуються.

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у комунальній власності, а саме: квартири АДРЕСА_2, тому застосуванню підлягають відповідні норми Житлового кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Випадків, які визначені у частині третій цієї статті щодо поважних причин відсутності відповідачів понад шість місяців у спірному житлі, а відповідно і підстав для збереження за відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 спірного житла, судом не встановлено.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 1995 року не проживають у спірному житловому приміщенні, що перевищує шестимісячний строк, який визначений у ч. 1 ст. 71 ЖК України, без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, звязку з квартирою не підтримують, у квартирі немає їх майна, жодних особистих речей, відповідач ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 2015 року, позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Повний текст рішення складений судом 22.02.2019.

Суддя Л.В.Гула