КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1462/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті діда.

Постановою Державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. від 20 вересня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказане майно, оскільки спадкоємцем не надано оригінали документів, що підтверджують право власності та державну реєстрацію права власності померлого ОСОБА_3 .

Виходячи з неможливості реалізувати позивачу свої спадкові права іншим шляхом було вирішено звернутися до суду.

Просив суд, визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

З матеріалів спадкової справи №1099/2008, яка була відкрита після смерті ОСОБА_3 вбачається, що ця спадкова справа була заведена на підставі особистої письмової заяви ОСОБА_1

ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до Сьомої Державної нотаріальної контори звернувся лише у жовтні 2008 року, а 11 червня 2008 року ОСОБА_2 лише посвідчив у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу свою заяву про те, що спадщину після померлого дідуся ОСОБА_3 він має бажання прийняти.

ОСОБА_2 пропустив встановлений законодавством строк для прийняття спадщини.

ОСОБА_2 достовірно відомо, що спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якому свого часу належала на праві приватної власності спірна квартира АДРЕСА_2 і на момент смерті і станом на теперішній час вказана спірна квартира не належала і не належить.

Тобто, вона не є спадковим майном.

Вказана квартира АДРЕСА_2 і на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 і станом на теперішній час зареєстрована на праві приватної власності одноособово за ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, яке набуло законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування та заповіту недійсними.

Крім цього, в матеріалах спадкової справи є лист від 10 вересня 2016 року, яким ОСОБА_2 повідомлено, що для реалізації права на спадщину і отримання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно звернутись до суду за подовженням строку прийняття спадщини.

Протягом фактично десяти років після смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 з позовами про надання додаткового строку для прийняття спадщини не звертався, оскільки він розуміє, що законних підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини у нього не існує.

Просила, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Вєдєрнікову О.С. подав відзив, який обґрунтовував тим, що предметом позову є визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Підставою для звернення до суду з подібною вимогою послугувала відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_3

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначила відсутність у спадкоємця ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спірну квартиру та підтверджуючих документів про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Ця обставина підтверджується постановою від 20 вересня 2016 року державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 .

Склад спадкового майна встановлений судом за матеріалами спадкової справи та за матеріалами справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту та договору дарування квартири на користь ОСОБА_1 .

Також, зазначає, що судом першої інстанції був зроблений вірний висновок, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права спадкувати, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Тому, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після померлого діда ОСОБА_3 .

Крім цього, судом першої інстанції був зроблений вірний висновок про те, що ОСОБА_1 на момент ухвалення рішення не була спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 ані за законом, ані за заповітом.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 6528.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, що складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №1099, яка відкрита, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спірну квартиру спадкодавцем ОСОБА_3 було складено заповіт від 05 березня 2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Синицею Т.В. за реєстраційним номером № 1434.

Крім того, на вказану квартиру ОСОБА_3 було складено 14 березня 2008 року договір дарування на користь ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Синицею Т.В. за реєстраційним номером №1777.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Т.В. про визнання договору дарування та заповіту недійсними - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 14 березня 2008 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Синицею Т.В. за реєстраційним номером №1777 та заповіт ОСОБА_3 від 05 березня 2008 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. за реєстраційним номером №1434 недійсними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Т.В. про визнання договору дарування та заповіту недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи, не була спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ні за законом ні за заповітом.

Відповідно до заяви від 11 червня 2008 року посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук О.С. зареєстровано в реєстрі № 1479, ОСОБА_5 , який є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відмовився від належної йому частки за законом спадкового майна, що залишилась після його батька на користь свого сина ОСОБА_2 .

Інших спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 крім позивача не має.

Позивач звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено постановою державного нотаріуса від 20 вересня 2016 року № 1610 у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має достатні правові підстави на визнання за ним права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємець п`ятої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2016 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2015 року скасовано та ухвалено рішення,яким визнано недійсними договір дарування квартири, укладений 14 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Синицею Т.В. за реєстраційним номером № 1777 та заповіт ОСОБА_3 від 05 березня 2008 року посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Синицею Т.В. за реєстраційним номером № 1434.

У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.4 ст.1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.п.4.14,4.15,4.18. п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року №282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки позивач має достатні правові підстави на визнання за ним права власності на спірну квартиру як спадкоємець п`ятої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Колегія суддів бере до уваги той факт, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Вищезазначене рішення набрало законної сили, оскільки залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року.

Таким чином, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба