Справа № 352/1927/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1039/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки такою, що припинена, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», поданою його представником, на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене у складі судді Струтинського Р.Р. 04 жовтня 2016 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

24.09.2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки такою, що припинена.

В заяві зазначила, що 18 грудня 2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 грудня 2007 року на суму 104 000 доларів США, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

У 2015 році під час розгляду справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Аудиторська фірма Альфа-аудит ЛТД» та до неї вона дізналась про те, що 18.12.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою доповнено договір кредиту пунктом 10.2 щодо умов та порядку зміни (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитом.

Посилаючись на те, що додаткова угода укладена без її, як поручителя, згоди, а у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни нарахування відсотків періодично відбувалось у збільшеному розмірі, а саме 26,80 % річних, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, просила визнати договір поруки припиненим з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано поруку за договором поруки №0/1-П від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , припиненою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що додаткова угода до договору кредиту від 18.12.2007 року, якою договір доповнено п.10.2 щодо умов і порядку збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, укладена між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 без згоди поручителя та дійшов висновку, що додатковою угодою збільшено обсяг відповідальності поручителя, що є підставою припинення поруки згідно ч.1 ст. 559 ЦК України. При цьому суд вказав, що наступне укладення додаткової угоди від 08.04.2009 року до договору поруки, якою поручитель надала згоду на зміну кінцевого терміну повернення кредиту до 17.12.2018 року, не має правового значення і не відновлює дію поруки.

У апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що судом у рішенні не вказано яким саме чином збільшився обсяг відповідальності поручителя у зв`язку з укладенням додаткової угоди до договору кредиту та не наведено жодного розрахунку.

Судом не враховано того, що додаткова угода до договору кредиту та договір поруки були укладені в один день - 18.12.2007 року, і договір поруки підписаний позивачем. Згідно п.5 договору поруки поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов`язки за договором та погоджується із ними, а додаткова угода набирає чинності з моменту підписання сторонами, діє до повного виконання зобов`язань та є невід`ємною частиною договору.

Крім того, судом не встановлено, що додатковою угодою було змінено умови основного договору, які призвели до збільшення обсягу відповідальності позивача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що факт збільшення обсягу її, як поручителя, відповідальності у зв`язку з укладенням додаткової угоди до договору кредиту, підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитом, згідно з яким, починаючи з 19.07.2008, 19.11.2013, 01.12.2013, 18.12.2013 років, а також у період 2014-2015 років відсотки за користування кредитом були нараховані у розмірі подвійної процентної ставки - 26,8%.

Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту на суму 104 000 доларів США зі сплатою 13,4 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 15.12.2017 року. Пунктом 1.1. визначено, що вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 525 200 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. (т.1 а.с.7-16)

18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту та доповнено останній пунктом 10.2 наступного змісту:

У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 10.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «а» пункту 10.2 Договору- процентна ставка за Договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 10.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування.

Згідно п.3 Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за договором та являється невід`ємною частиною договору.(т.1 а.с.17)

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/1-П, згідно п.1.1 якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (т.1 а.с. 18,19)

08.04.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки № 0/1-П, якою поручитель надала згоду на зміну основного зобов`язання, а саме:

- сума кредиту 104 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 800 800 грн. за курсом НБУ на день укладення додаткової угоди;

- графік погашення кредиту (ануїтет);

- кінцевий термін виконання основного зобов`язання - 17.12.2018 року.

Інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін і Сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.(т.1 а.с.54)

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_3 була повідомлена про укладення 18.12.2007 року додаткової угоди про внесення змін до кредитного договору та надала свою згоду на внесення змін до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що порука ОСОБА_3 є припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки додатковою угодою №1 від 18.12.2007 року внесено зміни до кредитного договору від 18.12.2007 року, якими збільшено обсяг відповідальності позичальника, відповідно і поручителя, проте згоди на таку зміну зобов`язань забезпечену порукою ОСОБА_3 не надавала. Оскільки внесення змін до кредитного договору призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, порука припинилась на підставі частини першої статі 559 ЦК України.

Не приймаються до уваги посилання апелянта у скарзі на те, що судом не встановлено яким саме чином збільшився обсяг відповідальності поручителя у зв`язку з укладенням додаткової угоди до договору кредиту та не наведено жодного розрахунку, оскільки згідно розрахунку заборгованості за відсотками (т.1 а.с.22-27), 18.08.2008 року, а з грудня 2013 року по 18 травня 2015 року - періодично, відсотки за користування кредитом були нараховані у розмірі подвійної процентної ставки - 26,8%, тобто ставки, передбаченої додатковою угодою.

Не спростовують правильності висновків суду і доводи апелянта про те, що додаткова угода до договору кредиту й договір поруки були укладені в один день - 18.12.2007 року, а згідно п.5 договору поруки поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови основного договору, свої права та обов`язки за договором та погоджується із ними, і додаткова угода набирає чинності з моменту підписання сторонами, діє до повного виконання зобов`язань та є невід`ємною частиною договору, враховуючи наступне.

Згідно п.2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Під згодою Поручителя сторони розуміють візування Поручителем змін до основного договору та /або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. А доказів вчинення таких передбачених договором дій щодо погодження з поручителем змін до договору кредиту матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 04 жовтня 2016 року - без змін.

Відновити дію рішення Тисменицького районного суду від 04 жовтня 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 24 вересня 2019 року.