Справа № 409/2001/18
Пров.№2/409/313/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання, -

В с т а н о в и в :

До суду надійшла позовна заява Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання.

Сторони в підготовче засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 був курсантом Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_3 та відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 187 ос від 29.08.2014 року був переведений до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з 01.09.2014 року на факультет підготовки фахівців для підрозділів слідства.

01.12.2016 між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_2 був укладений договір № 2899 про навчання ОСОБА_2 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно п.7.4 зазначеного договору договір № 2704 від 01.09.2014 вважається припиненим та сторони відповідно до п.7.6. договору дійшли згоди, що умови договору застосовуються з 01.09.2014 року.

Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 42ос від 24.02.2017 випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 направлений для призначення на посади згідно з отриманим фахом: факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування до ГУ Національної поліції в Луганській області.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 309 о/с від 27.07.2018 лейтенант поліції ОСОБА_2, слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області, звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 27.07.2018 року.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

З наведених норм убачається, що відповідач перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами договору від 01.12.2016 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, спори з приводу стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерства внутрішніх справ України, яке є суб'єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 11-669апп18, вказано, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб'єкта владних повноважень ОСОБА_4 Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

На підтвердження викладеного висновку слід зауважити, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 ОСОБА_4 Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що спори пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Таким чином, суд вважає необхідним закрити розгляд цивільної справи за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання, роз'яснити позивачеві право звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 125 Конституції України, ч.6 ст. 13, 18 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст.ст. 3, 4, 6 КАС України, ст.ст. ст.ст. 19, 200, 255, 259, 260, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження по цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ під час навчання .

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_5