Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 316/3132/13-ц

провадження № 61-20090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року у складі судді Ткаченко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Трофимова Д. А., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та відповідно до статей 512-514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-200/545/2006.

За умовами указаного кредитного договору та кредитних заявок банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 33 000,00 доларів США. Призначення кредиту - придбання житла. Кошти за кредитним договором були отримані позичальником, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 04 серпня 2006 року.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 09 грудня 2013 року становила 1 110 168,31 грн, з яких: 27 490,91 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 18 листопада 2013 року складає 219 973,84 грн, - заборгованість за тілом кредиту; 2 378,46 доларів США, що станом на 18 листопада 2013 року становить 19 011,03 грн - заборгованість за відсотками; 871 422,44 грн - пеня, нарахована на заборгованість в розмірі 1 % на кожний день прострочення.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відповідно до статей 512, 514 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № МL-200/545/2006 та договором поруки від 04 серпня 2006 року № 200/545/2006.

Надалі під час розгляду справи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позовні вимоги збільшило, та, посилаючись на норми статей 512, 514 ЦК України, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 639 421,48 грн та сплачений судовий збір.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів вини відповідача у створенні заборгованості чи неналежного виконання своїх зобов`язань. Також суд дійшов висновку, що банк не повідомив відповідача про зміну кредитора та зміну рахунку, на який повинні були сплачуватися кошти, а тому відповідач був позбавлений можливості виконання зобов`язань за договором.

Останньою ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхилено. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що він всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили всіх обставин справи, які мають важливе значення для правильного вирішення спору, зокрема, не з`ясували та не відобразили у тексті судових рішень часу виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором; не взяли до уваги наявні в матеріалах справи докази повідомлення відповідача як первісним, так і новим кредитором про відступлення права вимоги за кредитним договором та нових реквізитів для сплати заборгованості; не врахували, що довідка банку від 04 липня 2010 року № 206-01-2015/123 та запис на повідомленні від 20 серпня 2010 року № 22-2/728019 не свідчать про відсутність поточної заборгованості у відповідача за кредитним договором або факт погашення ним кредиту.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргуТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи з Енергодарського міського суду Запорізької області та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року зазначену справу передано судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статей 212-213 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з пунктами 2, 3 якого останньому наданий кредит у розмірі 33 000,00 доларів США зі сплатою 11 % річних терміном до 04 серпня 2021 року на придбання житла.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 станом на 11 червня 2014 року склала 1 639 421,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 27 490,91 доларів США, щовеквіваленті 324 489,53 грн; заборгованість за відсотками - 2 378,46 доларів США, що в еквіваленті 28 074,20 грн; пеня - 1 286 857,75 грн.

Із вказаного розрахунку вбачається, що останнє погашення кредиту відбулося 18 листопада 2009 року.

Разом з тим із довідки ПАТ «ОТП Банк» від 04 червня 2010 року № 206-01-015/123 вбачається, що станом на 04 червня 2010 року заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 відсутня.

Також на повідомленні ПАТ «ОТП Банк» від 20 серпня 2010 року № 22-2/728019 керуючим Енергодарським відділенням ПАТ «ОТП Банк» Атаманів В. І. зроблено запис про те, що станом на 02 вересня 2010 року простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML200/545/2006 немає.

Згідно з випискою про рух грошових коштів на поточному рахунку відповідача у ПАТ «ОТП Банк», відкритому для виконання кредитних зобов`язань, ОСОБА_1 належним чином сплачувалися грошові зобов`язання за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006 до 04 лютого 2011 року.

Зі змісту довідки ПАТ «ОТП Банк» від 28 листопада 2012 року № 462/206-3 вбачається, що поточний рахунок № НОМЕР_1 , який зазначений у кредитному договорі від 04 серпня 2006 року № ML-200/545/2006, відсутній і проведення розрахунково-касових операцій клієнтом за цим рахунком неможливе.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

При цьому згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, факт неповідомлення боржника про заміну кредитора і про нові банківські реквізити для сплати боргу не є підставою для звільнення боржника від виконання взятих на себе зобов`язань взагалі.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18).

Суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України 2004 року на вказані положення закону уваги не звернули, не врахували, що оскільки у відповідача не було перешкод для належного виконання умов кредитного договору шляхом проведення платежів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, то висновки судів про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є передчасними.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що у матеріалах справи наявні докази повідомлення відповідача про заміну кредитора на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2011 року № ML-200/545/2006, в якій зазначені нові реквізити для погашення боргу, та поштове повідомлення про її вручення відповідачу (а. с. 73, 74).

Також суди не встановили, чи наявна у відповідача заборгованість зі сплати кредиту; чи існувала така заборгованість на момент подання позову і в якому розмірі; не дослідили наданого позивачем розрахунку заборгованості та всіх його складових.

Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень відповідача висновки судів про відмову у задоволенні вищевказаного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед формальним розумінням права.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте всупереч положенням статті 303 ЦПК України 2004 року на надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не навів мотивів їх відхилення, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законними та обґрунтованими і таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, отже, підлягає скасуванню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Керуючись принципом процесуальної економії, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної, а не першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик