Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 592/6461/15-ц

провадження № 61-17777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни,

представник позивача - Чубур Ірина Дмитрівна,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2017 року у складі судді Зорік М. В. та рішення Апеляційного суду Сумської областівід 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Хвостика С. Г., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 080 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21,90 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 05 червня 2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 06 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки, згідно з якими останні поручилися перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 06 червня 2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 06 червня 2008 року станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 2 375 588,97 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 536 379,31 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 120 143,66 грн, пені у розмірі 306 570,85 грн, штрафу у розмірі 412 495,15 грн.

На підставі вказаного ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року у загальному розмірі 2 375 588,97 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., у серпні 2016 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., ПАТ «КБ «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору і додаткових угод до нього недійсними.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що кредитний договір від 06 червня 2008 року, на підставі якого ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. просить стягнути з нього заборгованість, та додаткові угоди до цього договору він не укладав, підпис від його імені у цих правочинах виконаний іншою особою.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаток № 1 (графік погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому) до кредитного договору від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 06 червня 2008 року № 1 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 27 червня 2008 року № 2 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 30 липня 2008 року до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 30 липня 2008 року № 3 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, додаткову угоду від 30 липня 2008 року до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 29 квітня 2009 року № 3 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року; додаткову угоду від 11 січня 2011 року до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, які укладені між ОСОБА_1 і ВАТ КБ «Надра», з моменту їх укладення.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., ПАТ «КБ «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договору поруки і додаткової угоди до нього недійсними.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 червня 2008 року, на підставі якого ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. просить стягнути солідарно з неї, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованість, та додаткову угоду до цього договору вона не укладала, підпис від її імені у цих правочинах виконаний іншою особою.

На підставі вказаного ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним договір поруки від 06 червня 2008 року і додаткову угоду до цього договору від 30 липня 2008 року.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., ПАТ «КБ «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору і додаткових угод до нього недійсними та зустрічний позов ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., ПАТ «КБ «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договору поруки і додаткової угоди до нього недійснимиприйнято до спільного розгляду з позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2017 року у задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. та зустрічних позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог процесуального закону, ні ПАТ «КБ «Надра» не надало належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідачів кредитних зобов`язань, ні позивачі за зустрічними позовами не надали доказів на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовували свої заперечення, зокрема, підписання договорів кредиту та поруки іншими особами. Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» та зустрічних позовів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_3 залишено без змін.

Апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року у розмірі 1 963 093,70 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 536 379,31 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 120 143,66 грн; пені у розмірі 306 570,85 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року у розмірі 1 963 093,70 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 536 379,31 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 120 143,66 грн; пені у розмірі 306 570,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн, тобто по 1 218,00 грн з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3 321,48 грн, тобто по 1 107,16 грн з кожного.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість солідарно з позичальника і поручителів. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору. При цьому обставини укладення між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_1 договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року і додаткових угод до нього, а також укладення на забезпечення виконання цього договору договорів поруки між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договорів поруки і додаткових угод до нього підтверджується належними і допустимими доказами. Втрата оригіналу кредитної справи за вказаних обставин не є підставою для відмови у задоволенні позову банку та звільнення відповідачів від відповідальності по сплаті заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» та задоволення його зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві Пророку В. В.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_7 про залучення його до участі у справі, як правонаступника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Залучено ОСОБА_7 до участі у справі в якості правонаступника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Пророка В. В. 21 червня 2019 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про стягнення на користь ПАТ «КБ «Надра», суд не звернув увагу, що позивачем у цій справі є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», а ПАТ «КБ «Надра» будь-яких вимог до відповідачів не пред`являло. Також суд дав невірну оцінку обставинам справи, оскільки єдиним підтвердженням наявності у відповідачів кредитних зобов`язань перед ПАТ «КБ «Надра» є лише оригінал відповідного кредитного договору, який банком до суду не наданий.

Крім того, судами було безпідставно відмовлено у задоволенні його зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, оскільки ним було надано суду належні і допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. Однак судом не надано належної оцінки цим обставинам.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію у розмірі 1 300 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22,90 % річних на строк з 06 червня 2008 року до 05 червня 2015 року. Надання кредиту проводиться шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника. Видача кредиту здійснюється окремими траншами, після підписання окремих додаткових угод. Сума кожного траншу, терміни користування траншем, умови погашення, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії цього договору, обумовлюються окремими додатковими угодами.

Проценти за користування кредитними коштами повинні сплачуватися позичальником у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 5 числа поточного місяця, а проценти за останній період користування кредитом сплачуються одночасно зі сплатою останнього платежу по кредиту (пункт 3.2.2.4 договору кредитної лінії).

У разі порушення позичальником строків сплати процентів за користування кредитом, а також у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати процентів, визначених на дату прострочення (пункти 8.1-8.3 договору кредитної лінії).

06 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, за умовами якої банк надав позичальнику транш у розмірі 757 500,00 грн, з терміном користування до 05 червня 2015 року та сплатою процентів у розмірі 22,90 %.

27 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, за умовами якої банк надав позичальнику транш у розмірі 542 500,00 грн з терміном користування до 05 червня 2015 року та сплатою процентів у розмірі 22,90 %.

30 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, якою пункт 1.1 кредитного договору викладено у наступній редакції: банк відкриває позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію у розмірі 2 080 000,00 грн терміном на 84 місяці з 06 червня 2008 року до 05 червня 2015 року.

30 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, за умовами якої банк надав позичальнику транш у розмірі 780 000,00 грн, з терміном користування до 05 червня 2015 року та сплатою процентів у розмірі 22,90 %.

29 квітня 2009 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, якою пункт 3.2.2.1 кредитного договору викладено у наступній редакції: «За користування кредитом позичальник повинен сплатити банку плату у вигляді процентів від суми кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 21,90 % річних».

11 січня 2011 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року, за умовами якої позичальник зобов`язався здійснити зарахування на рахунок № НОМЕР_1 суму заборгованості за договором у розмірі 115 730,00 грн. За умови своєчасного і у повному обсязі виконання позичальником вказаного зобов`язання, сторони дійшли домовленості про прощення неустойки (штраф, пеня) у розмірі 19 982,97 грн, розрахованої на день укладення цієї додаткової угоди.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 06 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра»,правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з кожним окремо, 06 червня 2008 року були укладені договори поруки, а 30 липня 2008 року додаткові угоди до цих договорів, за умовами яких останні поручились за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, у тому числі повернути до 05 червня 2015 року кредит (наданий окремими траншами) у розмірі 2 080 000,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом із розрахунку 22,90 % річних, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному обсязі всім належним йому майном та грошовими коштами.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 06 червня 2008 року станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 2 375 588,97 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 536 379,31 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 120 143,66 грн, пені у розмірі 306 570,85 грн, штрафу у розмірі 412 495,15 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Таким чином, встановивши, що основне зобов`язання за договором кредитної лінії від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 , позичальником належним чином не виконано, суд дійшов правильного висновку, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за його невиконання. При цьому суд перевірив розрахунок кредитної заборгованості на дотримання вимог закону та умов договору.

Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки останні у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Твердження заявника, що ненадання позивачем оригіналу договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року та додаткових угод до цього договору виключає можливість стягнення з нього та поручителів заборгованості за цим договором, є безпідставним з огляду на наступне.

Так, у статті 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредитної лінії від 06 червня 2008 року, апеляційний суд виходив із того, що згідно звисновком за результатами службового розслідування, проведеного по факту можливої втрати оригіналу кредитної справи по кредитному договору, укладеному 06 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 , внаслідок порушення працівниками банку своїх посадових обов`язків, оригінал вказаної кредитної справи було втрачено (а. с. 183-190, т. 2).

Разом з тим, у ПАТ КБ «Надра» зберігається відсканована копія кредитної справи, з якої представником банку і були надані суду копії кредитного договору та додаткових угод до нього, а також оригінали договорів поруки з додатковими угодами. Крім того представником банку суду були надані інші документи з кредитної справи: заяви ОСОБА_1 про видачу усіх трьох траншів на загальну суму 2 080 000,00 грн, рішення банку про надання ОСОБА_1 кредитних коштів, меморіальні ордери та поточний звіт за операціями по поточному (картковому) рахунку ОСОБА_1 за період з червня 2008 року до 12 листопада 2015 року, які підтверджують отримання ним кредитних коштів.

За клопотанням представника ПАТ КБ «Надра» судом першої інстанції було витребувано у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко І. В. копії документів, на підставі яких нею посвідчено договір іпотеки від 06 червня 2008 року про передачу ОСОБА_1 у забезпечення виконання його зобов`язань за договором кредитної лінії від 06 червня 2008 року належного йому на праві власності нежитлового приміщення площею 194,7 кв. м по АДРЕСА_1 .

З наданих нотаріусом копій документів вбачається, що копія договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року та додаткової угоди до нього від 30 липня 2008 року про збільшення кредитного ліміту до 2 080 000,00 грн є ідентичними з копіями цих документів, наданих банком до суду.

Також судом установлено, що ОСОБА_1 факт укладення договору кредитної лінії з ПАТ КБ «Надра» та отримання кредитних коштів в указаному розмірі не заперечує, але зазначає, що він підписував договір на інших умовах. Крім того, стверджує, що за кредитним договором, укладеним з ПАТ КБ «Надра», він виконав усі зобов`язання. Проте доказів на підтвердження цих обставин не надав. Ні копії, ні оригіналу кредитного договору з іншими умовами, який він уклав з ПАТ КБ «Надра», ним суду не надано.

Акт про пожежу, який ОСОБА_1 надав на підтвердження того, що його примірник кредитного договору було знищено під час пожежі, суд не взяв до уваги, оскільки цей акт датований 02 листопада 2009 року, а платежі за кредитним договором згідно з розрахунком заборгованості та виписки по договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року ОСОБА_1 здійснював до квітня 2015 року. За цей період ОСОБА_1 мав можливість отримати копію кредитного договору, якщо втратив оригінал. Крім того згідно з актом пожежа сталася у гаражі, а не у житловому будинку, де проживає позичальник.

З урахуванням вказаного та положень статей 57, 59, 64 ЦПК України 2004 року, які не містять категоричної вимоги встановлення фактичних обставин справи лише на підставі письмових доказів, поданих виключно в оригіналі, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що обставини укладення між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_1 договору кредитної лінії від 06 червня 2008 року та додаткових угод до цього договору, а також укладення між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договорів поруки і додаткових угод до цих договорів підтверджені належними і допустимими доказами, та втрата оригіналу кредитної справи, за встановлених обставин, які у своїй сукупності свідчать про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, не є підставою для відмови у задоволенні позову банку та звільнення відповідачів від відповідальності зі сплати заборгованості за кредитним договором.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги, що ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості на користь ПАТ «КБ «Надра», суд не звернув увагу, що позивачем у цій справі є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», а ПАТ «КБ «Надра» будь-яких вимог до відповідачів не пред`являло.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 прийнято рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І. О.

Відповідно до пунктів 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з частинами першою, третьою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина п`ята статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, провадження № 12-9зг18, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для врахування судами, банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника банку).

Вказане свідчить, що у справі, що переглядається, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у цих правовідносинах не виступає як самостійний суб`єкт, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не набуває самостійних прав й обов`язків, оскільки він діє на підставі закону від імені банку.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович