Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 750/12904/16-ц

провадження № 61-32322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2017 року у складі судді Карапута Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), про стягнення виплаченого страхового відшкодування, посилаючись на те, що 13 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 025098/4600/ 0006615, за яким застраховано автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 22 квітня 2016 року приблизно о 23 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110»,реєстраційний номер НОМЕР_3 , виїжджаючи заднім ходом з автостоянки, розташованої по вулиці Кошового, 1 в місті Чернігові, проявив неуважність, в результаті чого здійснив зіткнення із застрахованим транспортним засобом, який у той час був припаркований. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) застрахований автомобіль «Audi A6» зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 103 070,47 грн, які було сплачено страхувальнику згідно з договором добровільного страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то частину грошових коштів у сумі 43 246,18 грн (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) йому відшкодувало МТСБУ. Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «Уніка» просило стягнути з відповідача на свою користь різницю між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 59 824,29 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що МТСБУ виплатило ПрАТ «СК «Уніка» відшкодування у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, тобто з дотриманням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Оскільки фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_3 був здійснений відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу, то відсутні підстави для стягнення з відповідача та користь Товариства різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» відхилено. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Статті 979, 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), на які посилалося Товариство, регулюють питання майнового страхування, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки існує спеціальний закон (Закон № 1961-IV), що визначає відповідальність власників наземних транспортних засобів. Під час розгляду справи встановлено факт виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування в повному обсязі, у зв`язку з чим стаття 1194 ЦК України, яка регулює питання відшкодування завданої особою шкоди лише у випадку недостатності страхової виплати, також не може бути підставою для задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У липні 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга ПрАТ «СК «Уніка» мотивована тим, що спірні правовідносини виникли на підставі договору добровільного страхування, тому судами попередніх інстанцій безпідставно застосовано норми Закону № 1961-IV. Оскільки МТСБУ здійснило регламентну виплату лише у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то різниця між фактичними витратами та сплаченими коштами підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1194 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду міста Чернігова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 750/12904/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судами встановлено, що 13 травня 2015 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «КАСКО» № 025098/4600/0006615, за яким був застрахований автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальна страхова сума - 1 027 779 грн.

Згідно з пунктами 1.2.10, 1.2.11, 10.14.1.2 вказаного договору розрахунок суми страхового відшкодування проводиться за варіантом № 2 - на підставі калькуляції станції технічного обслуговування із застосуванням цін на запасні частини та вартості нормо-години станції технічного обслуговування, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт. Збитки відшкодовуються без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті.

22 квітня 2016 року приблизно о 23 годині на автостоянці, розташованій по вулиці Кошового, 1 в місті Чернігові, було пошкоджено припаркований автомобіль «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , в результаті наїзду на нього автомобіля «ГАЗ 3110»,реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП застрахований транспортний засіб «Audi A6» зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 травня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У зв`язку з настанням страхового випадку страхувальник автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 30 червня 2016 року звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з наданими ФОП ОСОБА_4 розрахунками від 06 травня та від 14 липня 2016 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 103 070,47 грн.

10 травня та 14 липня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» були складені страхові акти та видані розпорядження про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування на загальну суму 103 070,47 грн. Грошові кошти були перераховані на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4 , який здійснив відновлювальний ремонт автомобіля «Audi A6».

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.

Судами також встановлено, що на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є, зокрема особи вказаної категорії, проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого (пункт 9.2 статті 9 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

31 травня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» надіслало МТСБУ вимогу про виплату страхового відшкодування. Згідно з наданими документами МТСБУ визначило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Audi A6» з урахуванням зносу в сумі 43 246,18 грн, які 29 липня 2016 року перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства.

Листом від 19 вересня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» повідомило відповідача про необхідність сплатити різницю між відшкодованою МТСБУ сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 59 824,29 грн.

У зв`язку з пред`явленням вказаної претензії 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про необхідність повернення до розгляду його справи та здійснення Товариству відповідної доплати страхового відшкодування.

07 листопада 2016 року МТСБУ надало відповідачу письмову відповідь, в якій повідомило про те, що бюро здійснило регламентну виплату в розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «Уніка», яке забезпечло майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 59 824,29 грн, ПрАТ «СК «Уніка» посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1194 ЦК України. При цьому в позовній заяві Товариство зазначало про те, що МТСБУ виплатило ПрАТ «СК «Уніка» грошові кошти у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, що не відшкодовує у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Однак суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 212-214, 304, 316 ЦПК України 2004 року не перевірили викладених в позовній заяві доводів та не спростували їх належним чином, не застосували положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1194 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки судів про відсутність підстав для стягнення з відповідача та користь ПрАТ «СК «Уніка» різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 59 824,29 грн є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання позовної заяви ПрАТ «СК «Уніка» сплатило 1 378 грн, апеляційної скарги - 1 515,80 грн, касаційної скарги - 1 600 грн, а всього - 4 493,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача на корить позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення виплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 59 824 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн 29 коп. виплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 4 493 (чотири тисячі чотириста дев`яносто три) грн 80 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов