Дата документу 13.02.2019 Справа № 320/4994/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4994/18 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/807/1154/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною та про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дарування нежитлового приміщення недійсною та поділ спільного майна подружжя.

12.11.2018 року ОСОБА_4 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_3 та третім особам здійснювати будь-які дії щодо відключення нежитлового приміщення під літерою А-1/5 загальною площею 48.9 кв. м, основною площею 40.0 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 від подачі електроенергії та води. А також просила передати це нежитлове приміщення на відповідальне зберігання ОСОБА_5 Вказувала, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_3 або третім особам здійснювати будь-які дії щодо відключення нежитлового приміщення позначеного літерою А-1/5 загальною площею 48.9 кв. м, основною площею 40.0 кв. м у будинку АДРЕСА_1 від подачі електроенергії та води.

Передано нежитлове приміщення позначене літерою А-1/5 загальною площею 48.9 кв. м, основною площею 40.0 кв.м у будинку АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_5

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну

скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, порушення судом

норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не з'ясував тієї обставини, чи здійснює відповідач підприємницьку діяльність, чи зареєстрований він у відповідності до закону як підприємець, а тому захід забезпечення позову шляхом передачі нежитлового приміщення на відповідальне зберігання ОСОБА_6 порушує його законні права як власника нежитлового приміщення та підприємця, створюючи йому перешкоди для веденню господарської діяльності у ньому. Вказував, що обрані судом заходи забезпечення не є співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_4 та її адвоката Цокало О.І., які просили залишити ухвалу без змін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом покладення заборони відповідачу або тертім особам від»єднувати спірне нежитлове приміщення від подачі води та електроенергії, а також шляхом передання цього приміщення на відповідальне зберігання ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а невжиття таких заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути спів- мірними із заявленими позовними вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

За змістом ч. 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями ст. 150 ЦПКУ встановлені види забезпечення позову, одним з яких є заборона вчиняти певні дії, а також суд може обрати інші заходи для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, та застосувати одночасно кілька видів забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про

забезпечення позову" від 22 грудня 2006р. № 9 роз'яснено, що, розглядаючи заяву про за-

безпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначених обставин слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Неодмінною умовою при застосуванні заходів забезпечення позову є їх співмірність із заявленими вимогами, а згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України встановлено заборону вжиття таких заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Вбачається з наданого відокремленого матеріалу, що ухвалами Мелітопольського міськрайонного суду від 11.07.2018р. та від 13.08.2018р. накладені арешти на спірне нерухоме майно, зокрема, і на нежитлове приміщення під літ. А-1/5 загальною площею 48,9 кв. м, основною площею 40.0 кв. м у будинку АДРЕСА_1.

Оскільки наслідком поділу майна між подружжям є передача виділеного в натурі майна кожному із сторін або його ідеальної частки, то заходи забезпечення маються бути спрямовані на збереження цього майна від можливого відчуження учасником справи, за яким це майно зареєстровано на праві власності. Таким заходом і є арешт майна, який не дозволяє здійснити його відчуження.

Інших вимог, крім визнання за нею права власності на Ѕ частку всіх набутих під час шлюбу об»єктів нерухомого майна, позовна заява ОСОБА_4 не містить. Отже, спору з приводу порядку користування майном, його утримання, забезпечення доступу до майна та подачу чи припинення надання комунальних послуг до нежитлового приміщення, в цій справі не мається.

Між тим, не зважаючи на такі обставини, суд визнав співмірними із заявленими вимогами такі заходи забезпечення як заборона відключення спірного нежитлового приміщення від електроенергії та водопостачання, а також вважав необхідним передати його на зберігання особі, яку призначила для цього позивач - ОСОБА_6

Вказані заходи колегія вважає неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки із заяви ОСОБА_3 в частині обґрунтування необхідності їх застосування слідує, що сторони фактично спорять з приводу здійснення в цьому приміщенні підприємницької діяльності з похідними від цього спірними питаннями щодо його забезпечення світлом, водою та його охорони.

Вказане підтверджується їх поясненнями в ході апеляційного розгляду справи, коли ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_3 не може вирішувати ніякі питання, пов»язані з наданням комунальних послуг до цього приміщення, припинивши свою підприємницьку діяльність, а ОСОБА_3, навпаки, доводить суду, що є зареєстрованим підприємцем та має право здійснювати господарську діяльність у належному йому на теперішній час спірному нежитловому приміщенні, яке є магазином.

Вказаний спір не розглядається у цій справі, а тому заходи, пов»язані з користуванням спірним нежитловим приміщенням у підприємницькій діяльності, в цій справі застосовані бути не можуть, оскільки це буде порушенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає обгрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_3, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржувану ухвалу із відмовою позивачу у забезпеченні її позову у вказаний нею спосіб.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у зазначений нею спосіб відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.