АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/280/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_5;

зацікавлена особа - публічне акціонерне товариство «Азот»;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_5;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року, постановленої у складі судді Шиповича В.В., у справі за заявою ОСОБА_5 про видачу судового наказу щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ПАТ «Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Просив видати судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_5 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій з моменту звільнення з роботи (30.10.2017 рік) заробітної плати в сумі 10233,33 грн. та індексацію невиплаченої заробітної плати в сумі 1315,73 грн., а всього 11549,06 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі судового наказу.

Дана ухвала суду мотивована тим, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України, що передбачає відмову у видачі судового наказу, відповідно до статті 165 ЦПК України.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції на обґрунтування своїх висновків не навів жодної норми матеріального права, якими врегульовані взаємовідносини роботодавця і працівника з питань оплати праці, зокрема у випадках її несвоєчасної виплати. Судом не було взято до уваги рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013, який надав тлумачення нормам статті 233 КЗпП України, а тому вважає, що судом не було враховано, що індексація заробітної плати є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь - яким строком, у тому числі в порядку наказного провадження. Зазначає, що наявність чи відсутність вимоги про стягнення компенсації за порушення строків виплати зарахованої заробітної плати (а індексація заробітної плати такою не є) у наданій довідці від 06 квітня 2018 року ніяким чином не впливає на повний та своєчасний розгляд фактично заявлених вимог.

Вказує, що судом першої інстанції було фактично позбавлено заявника можливості реалізувати своє право на стягнення нарахованої але не виплаченої суми у зв'язку з допущенням судом надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2019 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 звертаючись в суд із заявою просив видати судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_5 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій з моменту звільнення з роботи (30.10.2017 рік) заробітної плати в сумі 10233,33 грн. та індексацію невиплаченої заробітної плати в сумі 1315,73 грн., а всього 11549,06 грн.

Відповідно до довідки ПАТ «Азот» № 350 від 06 квітня 2018 року, заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_5 станом на 30 квітня 2018 року складає: за лютий 2017 року - 1381,90 грн., за березень 2017 року - 2664,00 грн.; за квітень 2017 року -5562,19 грн., за травень 2017 року - 615,24 грн. Загальна сума заборгованості - 10233,33 грн. (а.с.5).

У своїй заяві ОСОБА_5 ставив питання про видачу судового наказу також на суму 1315,73 грн., як індексацію невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2017 року по грудень 2018 року . Проте, будь - яких доказів, які б свідчили, що ПАТ «Азот» нараховано заявнику до виплати 1315,73 грн. індексації невиплаченої заробітної плати не надано, а із заяви про видачу судового наказу вбачається, що ця сума нарахована безпосередньо самим заявником.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення вже нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Тобто, коли відсутній спір щодо права на таку заробітну плату та щодо її розміру. Тобто боржник визнає право стягувача на отримання такої виплати, нарахував цю виплату та боржник не має заперечень щодо розміру нарахованої виплати.

Оскільки із наданої в матеріали справи довідки ПАТ «Азот» від 06 квітня 2018 року (а.с. 5) вбачається, що сума індексації невиплаченої заробітної плати в розмірі 1315 гривень 73 копійки відповідачем ОСОБА_5 не нараховувалась, заявлені вимоги між собою є взаємопов»язані і їх окремий розгляд є неможливим, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що заявлені вимоги про стягнення заробітної плати та індексації невиплаченої заробітної плати слід розглядати як одну вимогу про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не було враховано що індексація заробітної плати є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, оскільки як вбачається із матеріалів справи індексація невиплаченої заробітної плати в сумі 1315 гривень 73 копійки відповідачем ОСОБА_5 не нараховувалась, а тому не може відноситись до вимог передбачених пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України, за якими може видаватись судовий наказ.

Доводи апеляційної скарги про те, що надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства фактично позбавило його можливості реалізувати своє право на стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складовою частиною якої є її індексація, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, а також, що судом порушено диспозитивність цивільного судочинства, колегія суддів також не може прийняти до уваги? оскільки вони не узгоджуються з положеннями викладеними в пункті 1 частини 1 статті 161 ЦПК України, яка передбачає, що судовий наказ може бути виданий за вимогою про стягнення саме нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однак в матеріалах справи відсутні докази нарахування відповідачем індексації невиплаченої заробітної плати позивачу як відсутні докази і того, що таке нарахування повністю або частково не включено до сум, які підлягають виплаті, оскільки період за який просить позивач стягнути індексацію невиплаченої заробітної плати складає з жовтня 2017 по грудень 2018 року, а довідка про заборговану заробітну плату видана позивачу ПАТ «Азот» 06 квітня 2018 року що на думку колегії, крім іншого, вказує на те, що означені

вимоги є взаємопов»язаними між собою і їх окремий розгляд є неможливим, що повністю відповідає положенням викладеним в частині 3 статті 165 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в ухвалі суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про видачу судового наказу щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Н.І. Гончар

В.Д. Храпко

О.М. Новіков