Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 638/1273/14-ц

провадження № 61-11464св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2015 року у складі судді Руднєвої О. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року у складі колегії суддів: Коровіна С. Г., Довгаль А. П., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СМ-SME 701/118/2008 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 140 000 доларів США зі встановленням плавучої процентної ставки у розмірі 5 % річних + FIDR, із щомісячним погашенням заборгованості згідно з графіком та остаточним поверненням до 04 квітня 2023 року. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк передав йому право вимоги, зокрема за вказаним Кредитним договором. ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим в нього станом на 22 січня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 10 077 236,20 грн, з яких: за тілом кредиту - 126 616,80 доларів США, що еквівалентно 1 998 615,17 грн, за процентами - 10 681,21 доларів США, що еквівалентно 168 284,59 грн, за пенею - 7 910 336,45 грн. Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

В запереченні на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Маркова М. В. зазначила, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало ліцензії на здійснення валютних операцій, томуукладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року є недійсним, відповідно ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не набуло права вимоги за Кредитним договором і є неналежним позивачем. Оскільки позивач не надав первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту та часткової сплати коштів на його погашення, то наданий ним розрахунок заборгованості не може вважатися правильним. Крім цього, ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. - ОСОБА_3 . 17 грудня 2012 року перерахував на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримані від реалізації заставного майна кошти в розмірі 84 216 грн, які не враховані позивачем при розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Оскільки умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то звернувшись до суду з позовом 30 січня 2014 року, позивач пропустив позовну давність щодо частини щомісячних платежів за Кредитним договором. Також нарахована позивачем пеня в п`ять разів перевищує суму заборгованості за кредитом, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2015 року, з урахуванням ухвали цього суду від 11 вересня 2015 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME 701/118/2008 від 04 квітня 2008 року, а саме: за тілом кредиту - 126 616,80 доларів США, що станом на день уточнення позовних вимог 27 січня 2015 року (за курсом 15,784755 грн за долар США) складає 1 914 399,17 грн; за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом на день придбання кредитного портфеля 10 грудня 2010 року - 10 681,21 доларів США, що станом на день уточнення позовних вимог 27 січня 2015 року (за курсом 15,784755 грн за долар США) складає 168 284,59 грн; пеню за період з 22 січня 2014 року до 22 січня 2015 року з розрахунку курсу валюти станом на день придбання кредитного портфеля 10 грудня 2010 року (7,9993 грн за долар США із суми заборгованості за тілом кредиту 126 616,80 доларів США), що складає 1 011 668,20 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в сумі 3 441,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підлягає стягненню з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке у передбачений законом спосіб за договором купівлі-продажу кредитного портфеля набуло право вимоги. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходив з того, що заявлена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на 84 216 грн, які згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2012 року № 1 перераховані арбітражним керуючим Ніколенко М. О. на рахунок позивача. Щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту, то суд, посилаючись на умовами укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року, дійшов висновку, що пеня може бути нарахована тільки за 365 календарних днів, тобто за період з 22 січня 2014 року до 22 січня 2015 року. Оскільки 01 липня 2011 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, то підстави для застосування позовної давності відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 рокуапеляційні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 в особі представника Маркової М. В. відхилено. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами представника відповідача про те, що сума основного боргу підлягає зменшенню на 84 216 грн, які згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2012 року № 1 перераховані арбітражним керуючим на рахунок позивача внаслідок реалізації іпотечного майна боржника. Місцевий суд правильно нарахував розмір пені в межах річного строку, а також обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин позовну давність, оскільки вона не спливла.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У березні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, не дослідили належним чином доказів, неправильно визначили розмір заборгованості за тілом кредиту, не дали оцінки тій обставині, що ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримували від арбітражного керуючого коштів у розмірі 84 216 грн на погашення заборгованості за Кредитним договором. Номер рахунку, який зазначено у платіжному дорученні від 17 лютого 2012 року № 1, відрізняється від номера рахунку у Кредитному договорі, на який мало здійснюватися погашення заборгованості. Крім цього, суди дійшли помилкового висновку про зменшення розміру пені, не звернули уваги на те, що право нараховувати штрафні санкції ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набулозгідно з пунктом 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року та на підставі статті 550 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Дзержинського районного суду міста Харкова,а ухвалою від 09 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року справу № 638/1273/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши касаційну скаргу в межах її доводів і вимог, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 04 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 140 000 доларів США зі встановленням плавучої процентної ставки у розмірі 5 % річних + FIDR, із щомісячним погашенням заборгованості згідно з графіком та остаточним поверненням до 04 квітня 2023 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк продав (переуступив) позивачу кредитний портфель, що включає в себе кредитні договори, в тому числі й Кредитний договір між банком та ОСОБА_1

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим, згідно з наданим позивачем розрахунком, у нього станом на 22 січня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 10 077 236,20 грн, з яких: за тілом кредиту - 126 616,80 доларів США, що еквівалентно 1 998 615,17 грн, за процентами - 10 681,21 доларів США, що еквівалентно 168 284,59 грн, за пенею - 7 910 336,45 грн.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Пунктом 1.5.1 Кредитного договору передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Згідно з пунктом 1.9.1 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

12 липня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу від 01 липня 2011 року № 18379 про погашення заборгованості за Кредитним договором, в якій повідомило про заміну кредитора у спірних зобов`язаннях та вимагало достроково виконати боргові зобов`язання позичальника за Кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Зазначена досудова вимога отримана позичальником 04 серпня 2011 року.

Таким чином, пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про те, що заявлена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на 84 216 грн, які згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2012 року № 1 перераховані арбітражним керуючим Ніколенко М. О. на рахунок позивача.

Доводи касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що воно не отримувало від арбітражного керуючого Ніколенка М. О. коштів у розмірі 84 216 грн не заслуговують на увагу та спростовуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученнямвід 17 лютого 2012 року № 1. Крім цього, згідно з листом ТОВ «ОТП Факторинг Україна», направленим арбітражному керуючому Ніколенку М. О., позивач повідомив банківські реквізити для зарахування коштів, отриманих від реалізації майна банкрута - нежитлових приміщень, що належали ОСОБА_1 та перебували в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: ЕДРПОУ 36789421, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий у регіональному відділенні «Північно-Східної Регіональної Дирекції «АТ «ОТП Банк» в місті Харкові, код банку 300528, код 21685166. Саме за такими банківськими реквізитами й були перераховані вказані кошти на погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором, а саме: за тілом кредиту - 126 616,80 доларів США, що станом на день уточнення позовних вимог 27 січня 2015 року (за курсом 15,784755 грн за долар США) складає 1 914 399,17 грн; за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом на день придбання кредитного портфеля 10 грудня 2010 року - 10 681,21 доларів США, що станом на день уточнення позовних вимог 27 січня 2015 року (за курсом 15,784755 грн за долар США) складає 168 284,59 грн; пеню за період з 22 січня 2014 року до 22 січня 2015 року з розрахунку курсу валюти станом на день придбання кредитного портфелю 10 грудня 2010 року (7,9993 грн за долар США з суми заборгованості за тілом кредиту 126 616,80 доларів США), що складає 1 011 668,20 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Так, згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становила: за тілом кредиту - 126 616,80 доларів США, за процентами за період з 22 лютого 2010 року по 10 грудня 2010 року - 10 681,21 доларів США, за пенею за період з 22 січня 2014 року по 22 січня 2015 року - 7 910 336,45 грн.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту та за відсотками, яку просив стягнути позивач, вимога якого в цій частині була задоволена судами, нарахована за період до зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з цим позовом в межах встановленої статтею 257 ЦК України трирічної позовної давності. Тому рішення судів про задоволення позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками ухвалено з додержанням вимог матеріального права на підставі встановлених обставин справи.

Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що суди дійшли помилкового висновку про зменшення розміру пені, Верховний Суд виходить з такого.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначено вище, строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором було змінено позивачем шляхом надіслання ОСОБА_1 досудової вимоги від 01 липня 2011 року № 18379 про погашення заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Після зміни строку виконання в повному обсязі основного зобов`язання позичальника у кредитора припинилося право нараховувати пеню.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню, нараховану в період з 22 січня 2014 року по 22 січня 2015 року, тобто після спливу строку кредитування у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Задовольнивши частково позовну вимогу про стягнення пені, суди не врахували вищенаведених положень законодавства. Однак, виходячи із встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи судом касаційної інстанції, враховуючи, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не оскаржувало судових рішень в частині задоволення його позову про стягнення пені, а вважало, що судами ця вимога задоволена у меншому розмірі, а також те, що відповідач не оскаржив судові рішення в касаційному порядку, тобто фактично погодився з ними, Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень в означеній частині без змін.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов