Ухвала

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 361/8850/15-ц

провадження № 61-16661ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Сердинського В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 23 січня 2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua та разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 23 січня

2012 року, за умовами якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 200 000,00 грн. У зв`язку з порушенням умов договору, станом на

15 грудня 2015 року у відповідача утворилася заборгованість, у розмірі

404 434,65 грн, яка складається із 17 3412,17 грн - заборгованість за кредитом, 84 527,13 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,

111 920,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

34 574,91 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом.

19 жовтня 2015 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 було виключено з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, однак його зобов`язання за укладеними договорами не припинились, а залишились за ним як за фізичною особою.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд, стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 404 434,65 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від

07 серпня 2019 року, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі

404 434,65 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій він просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не зверталося з будь-якими кредиторськими вимогами до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , які виникли з кредитного договору від 23 січня

2012 року в межах справи про банкрутство № 911/1425/14, що розглядалась господарським судом Київської області, а тому кредиторські вимоги

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 вважаються погашеними відповідно до

статті 1, частини п`ятої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зазначив, що помилковим є посилання судів на постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року № 3-788гс17, у якій розглядались вимоги до фізичної особи-підприємця, який припинив підприємницьку діяльність не в результаті банкрутства, а за особистим рішенням підприємця. Відтак наслідки припинення такої підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем відрізняються порівняно із припиненням підприємницької діяльності в результаті банкрутства.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до статті 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції станом на 19 жовтня 2015 року передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у зв`язку із не виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 15 грудня 2015 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 404 434,65 грн. Наявність заборгованості та її розмір відповідач не оскаржував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 вересня 2015 року (справа 911/1425/14) було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1. і провадження у справі. Встановлено, що майно, яким

ОСОБА_1 може відповідати за своїми зобов`язаннями та задовольнити вимоги кредиторів, відсутнє.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та

фізичних осіб-підприємців, 19 жовтня 2015 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року (справа № 338/180/17) зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, її права та обов`язки за укладеними договорами, не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Встановивши, що зобов`язання для фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за договором банківського обслуговування від 23 січня 2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ,як з фізичною особою-підприємцем, не припинилося, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Безпідставним є посилання заявника на положення статті 1, частини п`ятої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки особливості задоволення вимог кредиторів фізичної особи, визнаної банкрутом, регулюються статтею 92 цього ж Закону.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що однією із особливостей припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій помилково послалися на постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року

№ 3-788гс17, у якій розглядались вимоги до фізичної особи-підприємця, який припинив підприємницьку діяльність не в результаті банкрутства, а за особистим рішенням підприємця, є неспроможними, оскільки Верховним Судом України у зазначеній постанові, викладено висновок, згідно якого у випадку припинення фізичної особи-підприємця, її господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, оскільки безпосередньо сама фізична особа не зникає і згідно статті 52 ЦК України відповідає усім своїм майно за такими зобов`язаннями на загальних підставах, у тому числі, у разі припинення фізичної особи-підприємця, з підстав визнання її банкрутом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від

07 серпня 2019 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак