Ухвала

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 344/3786/17

провадження № 61-16660ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача 27 288 грн переплати пенсії.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачці з 01 березня 2013 року була призначена пенсія по втраті годувальника як інваліду дитинства ІІІ групи інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». По пенсійній справі відповідача виникла переплата пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року в сумі 27 288 грн, оскільки в цей час вона працювала на посаді державного службовця, а виплата пенсії не була припинена. Оскільки, відповідачці була призначена пенсія по втраті годувальника на загальних підставах (шифр пенсії 511), то виплата пенсії проводилася автоматизованим способом у вказаний період у розмірі 85% як працюючому пенсіонеру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу Голови комісії з припинення діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року залишено без змін.

05 вересня 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, ціна позову у даній справі становить 27 288 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Так як Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та з урахуванням того, що у даному випадку відсутні виключні обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 175, 176 ЦПК України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко