Справа № 489/931/19
Провадження №2/489/1063/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Середою А.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визначити додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона знайшла сам заповіт тільки тоді, коли перебирала документи у бабусиній шафі. Про існування заповіту їй не було відомо. Зазначає, що вона повністю утримувала та піклувалася про ОСОБА_2 . На даний час не може оформити свої спадкові права на житловий будинок, в зв`язку із тим, пропустила строк для подачі заяви на прийняття спадщини.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що незнання про існування заповіту не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що позивач не вважається особою, яка прийняла спадщину, оскільки відповідно до довідки з ЖЕК № 14 «Південь» від 07.12.2017 року за № 7497 з померлою ОСОБА_2 ніхто не проживав та не був зареєстрований. Крім того, позивач не зазначає, коли саме вона знайшла заповіт та не пояснює чому про заповіт їй нічого не було відомо. Заповіт було складено 27.11.2001 року, а зі слів позивачки, вона повністю взяла на себе обов`язки по утриманню та піклуванню за спадкодавцем. Також викликає сумніви й той факт, що за 16 років спадкодавець жодним чином не повідомляла свого єдиного спадкоємця про існування такого заповіту.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що позивачка раніше вважала, що не має причин для звернення до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, адже вона вважала причину знайдення заповіту після встановленого строку для звернення до нотаріуса не поважною. Тому зверталася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивачка завжди наголошувала на те, що заповіт було знайдено по спливу деякого часу після смерті спадкодавця. Відповідач порушує законні права та інтереси позивачки, заперечуючи проти оформлення нею прав на спадкове майно.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі до 09.04.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі до 08.04.1980 року. Під час спільного проживання у подружжя народилася донька ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_2 є рідною бабусею ОСОБА_1 по лінії матері.

10 листопада 1974 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 був укладений Договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ОСОБА_2 житловий будинок із всіма прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Вказаний Договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е. та зареєстровано за реєстровим № 4983.

27 листопада 2001 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сазоновою М.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1268, відповідно до якого вона заповідала житловий будинок АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1233, ст. 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть від 20.04.2017 р., серії НОМЕР_3 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

07 грудня 2017 року позивач звернулась до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Роз`яснення державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Авраменко С.В., вбачається, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При розгляді спорів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року № 61-38298св18.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка та її представник зазначили про те, що про існування заповіту позивачу не було відомо, а тому у позивачки не було об`єктивної змоги звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини і це пов`язано з об`єктивними, та істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що ОСОБА_1 була необізнаною про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 не заводилася й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд вважає, поважною причиною пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «25» вересня 2019 року.