Провадження № 2/750/2265/19
У Х В А Л А

20 вересня 2019 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Карапута Л.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні працівника,

в с т а н о в и л а :

04.09.2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні працівника.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.09.2019 позовну заяву залишено без руху.

18.02.2019 позивачем подане клопотання про звільнення від сплати судового збору, в зв`язку з тим, що він знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Дана позовна заява повинна бути залишена без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 №R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Також ЄСПЛ виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що може бути сплачений заявником. Адже невиправдано великий розмір, який не враховує фінансового становища заявників, а обчислюється на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Така позиція була викладена у справі «Георгел та Георгета Стоїческу проти Румунії».

При розгляді справ ЄСПЛ установлює, чи був дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того щоб гарантувати такий справедливий баланс та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від сплати судового збору тих заявників, які можуть довести своє погане фінансове становище.

Отже, на переконання ЄСПЛ, при визначенні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансових можливостей заявника, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Законом «Про судовий збір» визначено, що підставою для відстрочки або розстрочки сплати судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення рішення у справі, а також зменшення розміру судового збору або ж звільнення від його сплати є майновий стан сторони. Отже, як убачається з практики ЄСПЛ, підставою для відповідного рішення суду може бути «фінансовий стан». А за національним законом, «майновий стан» особи.

Таким чином, основою визначення фінансового стану сторони, на думку ЄСПЛ, є наявність чи відсутність у сторони «вільних» коштів, які необхідно сплатити. Поняття ж «майновий стан» набагато ширше. Майном уважається окрема річ, сукупність речей, у тому числі гроші, а також майнові права та обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позивач з метою обґрунтованого вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору, має подати до суду відомості з банківської установи про відсутність коштів на рахунках у банківській установі, та дані про своє майно з державних реєстрів.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем повинен бути сплачений 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768 грн. 40 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно вимог ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином позивачу необхідно сплатити сплатити судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі по 768 грн. 40 коп. та надати суду оригінали квитанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

у х в а л и л а :

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні працівника, залишити без руху.

Запропонувати позивачу в 5 денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки: сплатити судовий збір в розмірі по 768 грн. 40 коп. за кожну та надати суду оригінали квитанції.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог даної ухвали, у вказаний строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Карапута