Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 296/3843/17

провадження № 61-10749св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Радченко Вікторія Юріївна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно.

Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2007 року між акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 42 066,50 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір застави, за умовами якого остання передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль Toyota FJ Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 08 червня 2007 року станом на 13 лютого 2017 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 70 230,79 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 33 052,28 дол. США та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 37 178,51 дол. США.

На підставі вказаного ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року у загальному розмірі 70 230,79 дол. СШАзвернути стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль Toyota FJ Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим Житомирським обласним реєстраційно-екзаменаційним відділом Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області 06 червня 2007 року, є ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2018 року у складі судді Драча Ю. І. у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 08 червня 2007 року здійснив 05 січня 2009 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у травні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_1 , у розмірі 33 323,94 дол. США звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Toyota FJ Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який належить на праві власності ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 19 718,43 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 08 червня 2007 року сторонами був встановлений до 07 червня 2014 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за цим договором банк звернувся у травні 2017 року, тобто у межах загального строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Відповідно до статей 526, 530, 572, 589 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд вважав, що заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, отже право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник здійснив 05 січня 2009 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у травні 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 42 066,50 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 червня 2014 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 було укладено договір застави, за умовами якого остання передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль Toyota FJ Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 08 червня 2007 року станом на 13 лютого 2017 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 70 230,79 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 33 052,28 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 37 178,51 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана постанова апеляційного суду у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судом установлено, що умовами кредитного договору від 08 червня 2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_1 , було деталізовано обов`язок позичальника зі сплати щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості, а саме у період з 10 липня 2007 року до 10 травня 2014 року включно - у розмірі 500,79 дол. США щомісяця та 07 червня 2014 року - у розмірі 500,93 дол. США.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У травні 2018 року представником позивача подано клопотання про застосування позовної давності (а. с. 100-102).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту, визначений пунктом 1.1 договору) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказане свідчить, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом установлено, що із позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося у травні 2017 року, тобто в межах позовної давності із відповідача на користь позивача можуть бути стягнуті щомісячні платежі, обов`язок сплати яких був встановлений після травня 2014 року, та нараховані за цей період проценти за користування кредитом.

Згідно з графіком погашення кредиту, який визначений у пункті 1.1 кредитного договору, було встановлено обов`язок позичальника сплатити два платежі у період після травня 2014 року, а саме: 10 травня 2014 року - у розмірі 500,79 дол. США та 07 червня 2014 року - у розмірі 500,93 дол. США.

Крім того, згідно з розрахунком, наданим позивачем, позичальнику у межах строків позовної давності були нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 366,20 дол. США.

При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦК України є обов`язковою для застосування судами, після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 07 червня 2014 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, таких вимог позивачем до суду заявлено не було.

Таким чином, у межах позовної давності із відповідача на користь позивача може бути стягнута заборгованість, яка виникла за щомісячними платежами за травень, червень 2014 року, та нараховані за цей період проценти за користування кредитом у розмірі 366,20 дол. США, що у загальному розмірі складає 1 367,92 дол. США.

Апеляційний суд вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про можливість стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 323,94 дол. США, не врахувавши пропуск позивачем позовної давності за щомісячними платежами.

У статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Вказане свідчить, що апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право на задоволення своїх вимог за кредитним договором від 08 червня 2007 року за рахунок заставного майна, разом з тим, судом невірно визначено розмір заборгованості за вказаним договором.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом повно встановлені обставини справи, однак суд апеляційної інстанції неправильно застосував вищенаведені норми права, судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості у рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет застави та в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2019 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, у рахунок якої звернуто стягнення на предмет застави з 33 323,94 дол. США до 1 367,92 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 001,72 дол. США та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 366,20 дол. США, та зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», з 19 718,43 грн до 1 702,12 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович