Постанова

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/11217/17

провадження № 61-9260св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»; банк), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним іпотечного договору.

Вимоги обґрунтовував тим, що 01 грудня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»; банк), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 укладений договір кредиту № 2006/13-2.06/996, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 200 000 доларів США зі сплатою 12,25 % річних строком до 30 листопада 2021 року.

Повернення кредиту забезпечене іпотечним договором від 01 грудня 2006 року, укладеним між банком і ОСОБА_2

Предметом іпотеки за цим договором були майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 .

31 липня 2008 року він і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. При посвідченні правочину нотаріус не встановив будь-яких обтяжень нерухомого майна.

Зазначив, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2017 року у справі № 521/1863/15 в рахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» звернуто стягнення предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що іпотечний договір порушує його права як власника квартири, просив визнати цей правочин недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 01 грудня 2016 року, укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зробив висновок про те, що на момент укладення оспореного договору іпотеки від 01 грудня 2006 року майнові права на об`єкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки в розумінні статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Суд виходив із того, що даний позов безпосередньо зачіпає права та інтереси ОСОБА_2 - сторони оспореного правочину, який залучений у справі як третя особа, а не як відповідач.

Короткий зміст касаційної скарги

У травні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник не погоджується з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку з незалученням співвідповідачем ОСОБА_2

Зазначає, що він набув статусу іпотекодавця за іпотечним договором від 01 грудня 2006 року, у зв`язку з чим задоволення даного позову матиме наслідки тільки для нього та ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважає законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 грудня 2006 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 2006/13-2.06/996, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 12,25 відсотків річних строком до 30 листопада 2021 року.

Виконання зобов`язань за кредитним договором 01 грудня 2006 року забезпечено іпотечним договором, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру загальною площею 156,69 кв. м на АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки за пунктом 1.1.1 іпотечного договору належав іпотекодавцю на підставі договору про дольову участь будівництва житла, укладеного між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Будінвест» (далі - ТОВ «Адмірал-Будінвест»).

31 липня 2008 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 470 500 грн.

На момент його укладення квартира належала продавцю на підставі свідоцтва серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН», запис в книзі № 668пр-46 3377, реєстраційний номер 20695145.

При посвідченні договору нотаріусом не встановлена наявність іпотечного обтяження спірного майна.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 квітня 2013 року у справі № 520/975/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Південбуд інвест» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 01 грудня 2006 року № 2006/13-2.06/996 на загальну суму 197 677,61 доларів США.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 червня 2017 року у справі № 521/1863/15 в рахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» звернуто стягнення предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки порушує його права як власника квартири, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Статтею 119 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позову) встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).

У разі пред`явлення вимог про визнання недійсним іпотечного договору особою, яка не є його стороною, відповідачами повинні бути визначені іпотекодавець та іпотекодержатель.

Разом із тим у позовній заяві ОСОБА_1 відповідачем зазначив лише ПАТ «Укрсоцбанк», а третьою особою - ОСОБА_2 .

Позивач не заявляв клопотання про залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості співвідповідача.

Оскільки процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, апеляційний суд правильно вважав, що суд першої інстанції вирішив питання про права третьої особи - ОСОБА_2, розглянувши справу за неналежного суб`єктного складу, чим порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування цього судового рішення.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд обґрунтовано вважав передчасним висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору.

Аргументи касаційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який виклав обґрунтовані мотиви їх відхилення, на законність рішення апеляційного суду не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко М. М. Русинчук