Головуючий в 1 інстанції: Пікалова Н.М.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 234/19942/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3,

на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року (суддя Пікалова Н.М.), постановлену в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 29 травня 2018 року він звернувся до процесуального керівника по кримінальному провадженню № 0002670 від 06 грудня 2014 року прокурору Краматорської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_4 із заявою-повідомленням № 8 про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності генерального директора ТОВ «Украгропромстрой» ОСОБА_5 Прокурор Василенко О.В. відповідні відомості до ЄРДР не вніс, розслідування обставин, викладених в заяві-повідомленні від 29 травня 2018 року не розпочав, витяг з ЄРДР заявнику ОСОБА_3 не надав, чим порушив присягу прокурора. Факт неправомірної бездіяльності прокурора підтверджується ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року № 1-кс/234/2894/18 у справі № 234/7954/18. Зазначив, що протиправною бездіяльністю прокурора порушено законні права позивача на розгляд звернення, внаслідок чого завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях.

Просив стягнути с Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_2, моральну шкоду в сумі 134 028,00 гривен.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди. Роз'яснено позивачу, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала необґрунтована, винесена з порушенням норм процесуального права. Вказав, що дана справа виникає з цивільних правовідносин щодо охорони прав і свобод людини і громадянина, охорони суспільства від злочинних посягань. Суд не застосував рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, згідно з яким реалізація конституційного права на оскарження (частина друга статті 55 Конституції України) забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Посилання суду першої інстанції на правову позицію постанови Великої Палати верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, є безпідставним, оскільки правовідносини у іншій справі не є тотожними. Відмовляючи у відкритті провадження суд фактично позбавив позивача права на доступ до суду, фактично відмовивши у праві на справедливий судовий розгляд.

Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив розглянути справу за його відсутності і відсутності позивача (а.с. 9).

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підстави відмови у відкритті провадження у справі визначено у частині першій статті 186 ЦПК України. Зокрема, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов'язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з державної служби.

Проте такі висновки суду не відповідають нормам процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Абзацом першим частини першої статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п'ята статті 21 КАС України).

У справі, що розглядається, предметом та підставою даного позову є вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю прокурора (невнесення відповідних відомостей до ЄРДР і не надання заявнику витягу з нього; не розпочав розслідування обставин, викладених у заяві-повідомленні). Вимога вирішити публічно-правовий спір не заявлена (ас. 1-4).

Згідно із ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

На підставі ч.3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені частиною другою статті 36 КПК України, у пункті 1 якої закріплено повноваження прокурора починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Ураховуючи, що спірні правовідносини пов'язані із захистом особистого немайнового права (відшкодування моральної шкоди) позивача, а відповідач не є суб'єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Також суд апеляційної інстанції відзначає, що урахування судом висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, є помилковим, оскільки спір у цій справі стосувався звернення суб'єкта владних повноважень із позовом про стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебувала на державній/публічній службі. Разом з тим, у справі, яка переглядається, позов пред'явлений до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі передчасним.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 26 грудня 2018 року у цивільній справі № 234/19942/18 скасувати і направити справу для продовження розгляду до Краматорського міського суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста