ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/350/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Баранов О.І. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року, постановленої під головуванням судді Баранова О.І., по справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів утримання дитини із ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви вказувала на те, що 20 вересня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

В період перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В даний період сторони проживають окремо, і син сторін проживає із заявником та перебуває на її утриманні.

Договір про сплату аліментів на дитину не укладався. Добровільно матеріальної допомоги ОСОБА_2 на утримання сина не надає.

З таких підстав просила суд видати наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімум встановленого для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України , відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу , не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, висновки суду не відповідають обставинам справи, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що відповідно вимог ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, тому відмова суду у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів є незаконною.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів подана з порушенням правил підсудності, оскільки місце реєстрації боржника ОСОБА_2 є с. Тальянки, Тальнівського району Черкаської області і не належить до територіальної підсудності Катеринопільського районного суду Черкаської області.

Проте такі висновки суду не відповідають нормам процесуального права і нормам матеріального права.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема частина 1 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Підсудність за вибором позивача - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Таким чином, позови про стягнення аліментів можуть бути пред`явлено як за зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем його перебування.

Частинами 4-9 ст.165 ЦПК України, передбачено дії суду для визначення підсудності заяви про видачу судового наказу.

У разі, якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч.8 ст. 187 ЦПК України.)

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч.9 ст. 187 ЦПК України).

Суд першої інстанції надіслав запит голові Тальянівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади.

За відомостями сільського голови Тальянківської сільської ради не вбачається даних про місце реєстрації та місця проживання ОСОБА_2 , оскільки останній не зареєстрований і не проживає на вказаній території сільської ради.

У разі отримання судом інформація, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу вказала свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1 і фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується також і довідкою № 1621Ю від 02 серпня 2019 року щодо місця проживання без реєстрації разом із неповнолітнім сином, тобто місце її проживання відноситься до території Катеринопільського району .

Крім того, ОСОБА_1 в заяві про видачу судового наказу зазначила місце реєстрації боржника ОСОБА_4 Г ОСОБА_5 : с. Тальянка, Тальнівського району Черкаської області , та фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , що також відноситься до територіальної підсудності Катеринопільського районного суду Черкаської області.

Проте судом першої інстанції вищевикладене не взято до уваги, помилково застосовано положення ч. 9 ст. 165 ЦПК України та передчасно відмовлено у видачі судового наказу, оскільки судом не враховано, що в даному випадку можна видати судовий наказ як за місцем проживання або місцезнаходження відповідача так і за виробом позивача, оскільки як заявник так і боржник проживають на території, що відноситься до Катеринопільського району.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 11 липня 2019 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: