КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/899/17 Головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/824/114/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення авансу та штрафу, визнання договору дійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення авансу та штрафу, визнання договору дійсним,мотивуючи його тим, що 19 травня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бабенко Е.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2051. За умовами цього договору відповідач зобов'язалася продати їй зазначений будинок загальною площею 186,1 кв. м, житловою площею 66,9 кв. м, вартістю 2 937 500 грн., що на момент підписання попереднього договору складає суму, що еквівалентна 250 000,00 дол. США за курсом НБУ. В якості авансового платежу позивач передала відповідачу 65 000,00 дол. США та автомобіль марки «Mercedes-Benz GL500» 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який сторони оцінили у 763 750,00 грн., що за курсом НБУ складало 65 000,00 дол. США. На виконання умов договору (пункт 6.3.) відповідач зареєструвала позивача та її сина в зазначеному будинку 4 червня 2014 року. Проте на порушення досягнутих домовленостей у вересні 2014 року відповідач повідомила, що більше не бажає продавати будинок та попросила виселитись з нього, автомобіль вона продала, а грошові кошти в розмірі 130 000 дол. США поверне пізніше. Посилаючись на те, що основний договір купівлі-продажу будинку не було укладено до 19 травня 2015 року з вини відповідача і остання в добровільному порядку не повертає гарантійні суми, ОСОБА_3, з урахуванням доповнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму авансу в розмірі 3 526 192,67 грн., передбачений умовами договору штраф в розмірі 135 622,79 грн., а також визнати дійсним попередній договір купівлі-продажу будинку з підстав його часткового виконання.

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, обґрунтовуючи його тим, що її підпис та рукописний запис на попередньому договорі купівлі-продажу будинкує підробленими відповідно до висновку експерта № 9074, складеного 12 червня 2018 року за результатами почеркознавчого дослідження Незалежного інституту судових експертиз за заявою її представника - адвоката Матвієнко І.О., що свідчить відсутність її волевиявлення на укладення такого договору. Крім цього оригінал оспорюваного договору викладено не на спеціальному бланку нотаріальних документів, на ньому відсутня серія та номер, за якою здійснюється перевірка справжності бланку, та посвідчений неіснуючим нотаріусом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Скасовано вжиті ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року заходи забезпечення позову по вступу рішення суду в законну силу.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу від 19 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений від імені приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бабенко Е.М. за реєстровим номером 2051.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 12 429,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача - адвокат ФесунН.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу судового рішення висновок експерта № 9074 від 12 червня 2018 року як належний та допустимий доказ у справі, оскільки дана експертиза проведена на замовлення представника відповідача не в державній експертній установі. Суд відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, тому з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи, що відповідач заперечує підписання попереднього договору, представник порушив питання про призначення почеркознавчої експертизи в належному державному закладі - Київському НДЕКЦ МВС України, а на вирішення експерта поставити запитання: чи виконано підпис на попередньому договорі купівлі-продажу від 19 травня 2014 року особисто ОСОБА_4 чи підпис виконано іншою особою? При цьому, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а нікчемний договір не потребує визнання недійсним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 ЦК України). Представник позивача вважає, що факт передачі відповідачу та її чоловіку, а також прийняття ними грошових коштів та автомобіля підтверджує виконання позивачем своїх зобов'язань за попереднім договором купівлі-продажу будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Матвієнко І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ухвалою суду першої інстанції від 12 липня 2018 року ОСОБА_3 було зобов'язано надати оригінал попереднього договору купівлі-продажу від 19 травня 2014 року, проте вказана вимога суду не була виконана з підстав відсутності у позивача оригіналу цього договору. У той же час висновок експерта Фраймович Л.В. № 9074 від 12 червня 2018 року, що міститься в матеріалах справи, є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує факт підробки підпису та рукописного тексту від імені ОСОБА_9 на оспорюваному правочині. ОСОБА_3 не піддавалися сумніву висновки, що зроблені експертом, не надано відповідні докази, що могли би свідчити про неправильність зазначеного висновку, а її клопотання про призначення судовоїпочеркознавчої експертизи не ґрунтуються на положеннях процесуального закону. Крім того, як видно із копії договору, поданого ОСОБА_3 до суду, оригінал договору викладено не на спеціальному бланку нотаріальних документів, оскільки на ньому відсутня серія та номер, за якою здійснюється перевірка справжності бланку, форма посвідчувального напису нотаріуса та сама копія договору не відповідають Правилам здійснення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22 грудня 2010 року, а відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів України в Краматорському міському нотаріальному окрузі Донецької області нотаріуса Бабенко К.М. немає. Також зазначено, що будь-якого виконання умов попереднього договору купівлі-продажу між сторонами не відбулося, цей договір начебто укладено у м. Костянтинівка Донецької області у 2014 році в період захоплення державної влади, а реєстрація позивача з дитиною проведена з метою надання їм притулку та влаштування дитини до дитячого садка.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з основним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що 19 травня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бабенко Е.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2051.

Згідно пункту 1.1. цього попереднього договору ОСОБА_4 мала намір продати, а ОСОБА_3 придбати будинок загальною площею 186,1 кв. м, житловою площею 66,9 кв. м, за вищевказаною адресою.

За пунктом 1.2. договору вартість будинку складає 2 937 500 грн., що на момент підписання попереднього договору складає суму, що еквівалентна 250 000,00 дол. США за курсом НБУ.

Відповідно до пункту 2.1. договору підтверджуючи намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 19 травня 2015 року з метою забезпечення його укладення, в момент підписання договору, позивач передала, а відповідач прийняла в якості гарантійної суми 65 000 дол. США та автомобіль марки «Mercedes-Benz GL500» 2010 року випуску, VIN НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, оцінений сторонами у 763 750,00 грн., що за курсом НБУ складало 65 000,00 дол. США.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі не укладення договору купівлі-продажу в строк не пізніше 19 травня 2015 року з причини залежної від продавця, він зобов'язується повернути гарантійну суму у вигляді 65 000 дол. США та автомобіль марки «Mercedes-Benz GL500» 2010 року випуску, VIN НОМЕР_2, або грошовий еквівалент у розмірі 65 000 дол. США, а також виплатити покупцеві неустойку у розмірі 5 000 дол. США.

Вказаний договір є оспорюваним, оригіналу договору або належним чином засвідченої його копії суду представлено не було.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні основного позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що документ, який за доводами основного позову є попереднім договором купівлі-продажу будинку, укладено і виготовлено із явними порушеннями норм чинного законодавства та правил нотаріального діловодства, що вказує на його недійсність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, як і основний договір купівлі-продажу, повинен укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 2 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України).

Суд першої інстанції вважав установленим те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передбаченій законом формі не було досягнуто жодних домовленостей щодо продажу належного відповідачу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідачем це категорично заперечується, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про таку домовленість.

Так, відповідно листа Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Міністерства юстиції України № 4-4-1440 від 2 червня 2018 року станом на травень 2014 року по Донецькій області, зокрема в Краматорському міському нотаріальному окрузі не була зареєстрована приватна нотаріальна діяльність нотаріуса Бабенко Катерини Миколаївни. Аналогічні обставини підтверджуються відомостями Єдиного реєстру нотаріусів України, що узгоджується із доводами відповідача про те, що нотаріуса, від імені якого було посвідчено оспорюваний договір, не існує.

За змістом наданого суду ОСОБА_3 копії попереднього договору купівлі-продажу будинку, його текст виконано не на спеціальному бланку нотаріальних документів, зокрема відсутні серія та номер, що унеможливлює перевірку справжності бланку відповідно до пункту 3.3. Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2053/5 від 4 листопада 2009 року.

Згідно пунктів 7, 8 Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 5 серпня 2009 року, бланки є невід'ємною складовою нотаріального діловодства та документарного забезпечення нотаріального процесу і використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій. На бланках викладаються тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів.

Оспорюваний договір на спеціальному бланку нотаріальних документів не укладався, а форма наданого бланку очевидно відрізняється від встановленого зразка, відсутні захисні елементи, чим не дотримано норми опису і зразка спеціального бланку нотаріального документа.

Згідно пунктів 6.6., 6.7. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22 грудня 2010 року із наступними змінами і доповненнями (далі - Правила), на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі зазначається номер, за яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Дата запису в реєстрі повинна відповідати даті вчинення нотаріальної дії і даті складання документа. Оформлення документа включає його підписання. Свій підпис на документі нотаріус скріплює печаткою.

За пунктом 6.10. Правил прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, їх місце проживання, а у випадках, передбачених законодавством, дата і місце їх народження, місце роботи, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Текст наданого позивачем до суду договору не містить відомостей про місце проживання, дата і місце народження сторін правочину, відсутня дата вчинення нотаріальної дії.

Згідно частини 1 статті 48 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод, засвідченні вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, а також при посвідченні часу пред'явлення документа на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи.

Відповідно до пункту 6.12. Правил текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства. У разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло), зміни чи доповнення до нього вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 6.14. Правил при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва за формами, установленими цими Правилами. Посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, грамотно, без підчисток (пункт 6.16. Правил).

Із наданого суду оспорюваного договору вбачається, що в ньому міститься рукописний текст такого змісту: «Приватний нотаріус Бабенко Е.М. Попередній Договір підписан у моїй присутності, особи встановлени, Дієздатність перевірено. Зареестровано в реестрі за № 2051», тобто текст начебто посвідчувального напису нотаріуса виконано неграмотно, із явними орфографічними помилками, а форма посвідчувального напису очевидно не відповідає формі, установленій Правилами ведення нотаріального діловодства.

Згідно частиною 2 статті 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Згідно зі статтями 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За доводами позивача оспорюваний правочин посвідчено у її помешканні, тобто поза межами робочого місця нотаріуса, однак відомостей про наявність правових та фактичних підстав для вчинення такої нотаріальної дії поза визначеними законом приміщеннями суду повідомлено не було, а текст договору не містить відповідних даних про місце укладення та посвідчення договору.

Крім того, оспорюваний правочин не містить повних і обов'язкових відомостей, зокрема про місце його укладення, ідентифікуючі дані сторін (дату народження, місце проживання, паспортні дані), правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна, а також про умови купівлі-продажу, які обов'язкові для даного виду правочинів.

Також відсутні позначки про те, що поданий позивачем документ є саме копією договору, відсутній посвідчувальний напис нотаріуса про посвідчення копії. При цьому весь текст документа (включно із підписами сторін, печаткою нотаріуса) виготовлено як ксерокопія, але окрім цього мається відтиск печатки, начебто, приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бабенко Катерини Миколаївни.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що документ, на який посилається ОСОБА_3 як на підставу виникнення спірних правовідносин з ОСОБА_4 складено і виготовлено із явними порушеннями норм чинного законодавства та правил нотаріального діловодства, що вказує на його недопустимість.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір щодо дійсності (недійсності) попереднього договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 3, 4 статті 203 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частинами 2, 3 статті 209 ЦК України визначено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

За правилами частин 2, 3 статті 215 ЦК Українинедійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто відповідно до вищевказаних норм ЦК України недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частини 1 статті 216 ЦПК України).

Відповідно висновку експерта № 9074 від 12 червня 2018 року, складеного уповноваженим експертом Незалежного інституту судових експертиз Фраймович Л.В. за заявою адвоката Матвієнко І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_4 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4, електрографічне зображення якого міститься в графі «Продавець» у технічній копії попереднього договору купівлі-продажу будинку від 19 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Бабенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2051, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4; Рукописний запис «ОСОБА_4», електрографічне зображення якого міститься в графі «Продавець» у технічній копії попереднього договору купівлі-продажу будинку від 19 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Бабенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2051, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості і необ'єктивності вказаного висновку експерта колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи і подання відповідних висновків учасниками справи. Експертиза проведена атестованим судовим експертом, який має право проводити відповідний вид експертизи, тому підстав вважати поданий суду відповідачем висновок експерта недопустимим доказом немає.

Згідно положень статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Натомість позивачем та її представником не подавалось суду висновку експерта, у позасудовому порядку на замовлення позивача відповідна експертиза не проводилась, при цьому суду не повідомлено відомостей про наявність об'єктивних перешкод для цього або вжиття позивачем будь-яких заходів для отримання такого доказу.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 відмовилась виконати вимоги ухвали суду від 12 липня 2018 року про витребування доказів, посилаючись на те, що оригінал попереднього договору купівлі-продажу від 19 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Бабенко К.М. та зареєстрованого за № 2051 у неї відсутній. Представник відповідача вказувала, що ОСОБА_4 взагалі нічого не було відомо про цей правочин.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно застосувавши положення цивільного закону, дійшов обгрунтованого висновку про наявність усіх підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки як правильно встановлено судом попередній договір купівлі-продажу будинку, який підлягав нотаріальному посвідченню, відповідачем не укладався та оформлений без додержання встановленої законом форми договору.

Посилання представника позивача на факт передачі відповідачу коштів та автомобіля у рахунок виконання умов договору будь-якими доказами не підтверджено, іншою стороною це заперечується, довіреність на керування автомобілем видана по спливу певного часу у іншому місці та іншій особі в односторонньому порядку самою позивачем без участі відповідача, що спростовує її доводи в цій частині, тому суд правильно вважав невстановленими обставини, які б породжували правові наслідки у вигляді визнання договору дійсним.

Таким чином, письмовими доказами не підтверджено наявність домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, що виключає можливість застосування положень частини 2 статті 220 ЦК України, згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, висновок суду про відмову в задоволенні основного позову про стягнення авансу та штрафу, визнання договору дійсним та задоволення зустрічного позову про визнання договору недійсним є правильним, а відтак рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко