Справа № 529/10/19
УХВАЛА

13 лютого 2019 року Диканський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого: судді Гвоздика А. Є.,

при секретарі Бурлизі Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Диканька скаргу на бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся зі скаргою на бездіяльність начальника Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції в Полтавській області / далі - Диканський РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області/.

Вказану скаргу обґрунтовує тим, що він 12.04.2011 року вироком Київського районного суду м. Полтава був засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України, який 09.02.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України змінений та остаточно призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є особистою власністю.

Вході зміненого вироку суду про його засудження, 20 листопада 2011 року державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ в Полтавській області складений Акт опису та арешту майна до якого, окрім іншого, внесено житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Південна , 1 в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області, земельну ділянку розміром 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку загальною площею 0,43 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, розташованих на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області.

Вказуючи на те, що включений до Акту опису та арешту майна житловий будинок разом з господарськими будівлями знаходиться в сільській місцевості, у якому він постійно проживає разом зі своєю сім'єю і він входить до переліку майна, що не підлягає конфіскації за вироком суду, до того ж на його думку , не підлягають конфіскації земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими будівлями, а також земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, засуджений ОСОБА_2 звернувся до начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області заявою про виключення з Акту опису й арешту майна та зняття самого арешту майна, накладеного державним виконавцем, в дотримання нею ч. 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, вказана посадова особа, відмовила у знятті такого мотивуючи це тим, що ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту.

Не погоджуючись з вказаною відмовою начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області та вважаючи її незаконною, оскільки вказане майно було включено до такого Акту опису та арешту майна незаконно, оскільки за законом не підлягає конфіскації, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати дану відмову неправомірною та усунути порушення шляхом визнання складеного Акту опису та арешту з порушенням порядку накладення арешту встановленого Законом України, а саме внесення до нього майна, яке не підлягає конфіскації, виключити з Акту опису та арешту майна від 20.11.2012 року житлового будинку, розташованого в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області, земельних ділянок для ведення особистого сільського господарства та обслуговування житлового будинку, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Судовому засіданні, при розгляді скарги, ОСОБА_2 та його представник, адвокат ОСОБА_3 її підтримали з обставин викладених в ній, при цьому вважаючи, що сама начальник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту майна, знімає такий арешт шляхом винесення постанови про це, що прямо передбачено ч. 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". А оскільки в Акт опису та арешту майна внесено майно, яке згідно Закону не підлягає конфіскації, що є його порушенням, яке остання проігнорувала, останні підтримують свою скаргу та просять її задоволити в повному обсязі.

Начальник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області ОСОБА_1 до суду надала свої письмові заперечення у яких вказала, що вказана скарга є безпідставною, оскільки відповідно ч. 4 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження" ( в редакції від 28.10.2011 року, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження за вироком суду про засудження ОСОБА_2.) під час пред'явлення виконавчого документа або його дубліката до виконання, разом з ним подаються, у разі виконання рішення про конфіскацію майна засудженого за вироком суду - окрім іншого, копія опису майна і копія вироку. Тому, при пред'явленні до виконання вироку суду, судом надано копію протоколу опису майна від 28.08.2010 року. Тому, на підставі вказаного, державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою місця реєстрації боржника ОСОБА_2 та складено Акт опису та арешту майна боржника, згідно того переліку, який був вказаний у протоколі опису майна слідчого. При таких діях державного виконавця був присутній і сам боржник ОСОБА_2, однак жодних заперечень та зауважень від нього не надходило, в той же час, останній отримав копію Акту опису і арешту майна, однак в строк наданий на оскарження дій державного виконавця, відповідної скарги не подав.

Начальник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області в своєму заперечені зазначила, що державний виконавець при вчиненні таких виконавчих дій керується безпосередньо нормами ЗУ "Про виконавче провадження" та іншим законодавством України. При цьому зазначила, що немає обмеження щодо накладення арешту чи здійснення опису майна, яке належить боржнику, а тим більше, що при пред'явлені до виконання виконавчого документа перелік цього майна було вже надано. В той же час, державним виконавцем не було здійснено конфіскації житлового будинку та земельних ділянок.

Окрім цього, вказана посадова особа, дії якої оскаржує боржник ОСОБА_2 у своєму заперечені вказала, що у випадку якщо не підлягає конфіскації житлові будинки в сільській місцевості, а також земельні ділянки для обслуговування житлових будинків згідно норм Кримінального Кодексу України, то в цьому випадку порушення було зі сторони слідчого, а не зі сторони державного виконавця. При накладені арешту державним виконавцем не було здійснено порушень згідно норм чинного законодавства, а тому виходячи з цього, остання зазначає, що при здійсненні опису та арешту майна боржника державний виконавець діяв згідно норм чинного законодавства.

За вказаних вище обставин начальник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

В судовому засіданні представник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області ОСОБА_4 вказане вище заперечення підтримала та з підстав викладених у ньому просила суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

Дослідивши матеріали скарги, вивчивши заперечення начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його представника, адвоката ОСОБА_3 та пояснення представника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного .

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

02 квітня 2011 року вироком Київського районного суду м. Полтави, який було змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.02.2012 року, ОСОБА_2 - відповідача по справі було засуджено за ч.2 ст. 368, 69 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією в доход держави 1/2 частини майна.

Виконавчий лист за вказаним вироком щодо конфіскації 1/2 частини майна засудженого ОСОБА_2 - відповідача по справі, знаходиться на виконанні Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області ( ВДВС Диканського РУЮ ГУТУЮ Полтавської області).

20 листопада 2012 року державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ був складений акт опису й арешту майна відповідача ОСОБА_2, згідно якого, окрім іншого, було описано та накладено арешт на:

- житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Південна , 1 в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області, належний ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок;

- земельні ділянки розміром 0,18 га та 0,25 га для ведення особистого сільськогосподарського господарства та обслуговування житлового будинку, на яких безпосередньо розташований сам будинок, належних ОСОБА_2 на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 034458;

- земельну ділянку розміром 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області, яка належна ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 082645.

06 грудня 2012 року державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вказаний житловий будинок та вище зазначені земельні ділянки, площами 0,18 га та 0,25 га для ведення особистого сільськогосподарського господарства та обслуговування житлового будинку, знаходяться по вул. Південній, 1, в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області, що є сільською місцевістю.

Згідно ч. 3 ст. 59 КК України перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України, який діяв на момент винесення вироку, а також внесення такого майна до Акту опису та арешту.

Ч.2 ст. 49 КВК України зазначає , що не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України.

Додаток до КК України - "Перелік майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком", що був чинним на момет вчинення викнавчої дії, вказує, що конфіскації не підлягають певні види майна та предмети, що належать засудженому на праві особистої власності, необхідні для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями в сільській місцевості, якщо засуджений та його сім'я постійно в ньому проживають.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він разом зі своєю дружиною зареєстрований та постійно проживав та проживає у вказаному вище будинку, який знаходиться по вул. Південній, 1 в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області. Цей факт також підтверджено відповідною довідкою, наданою Водянобалківською сільською радою Диканського району Полтавської області.

В той же час, з копії окремої ухвали наданої в судовому засіданні представником боржника ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_3, постановленої 09.07.2015 року Диканським районним, яка рішенням Апеляційного суду Полтавської області залишена без змін, вбачається, що судом встановлено порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" та переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком. Вказане порушення вбачається з проведених державним виконавцем ДВС Диканського РУЮ ОСОБА_6 виконавчих дій, зокрема у внесенні в Акт опису і арешту майна, складеного 20.11.2012 року житлового будинку, який розташований в сільській місцевості, де постійно проживає сім'я боржника ОСОБА_2, а також земельної ділянки на якій він розташований, оскільки таке нерухоме майно згідно законодавства не підлягає конфіскації і арешт нанього накладено незаконно.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника, знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно до п. 5.1.5. Інструкції, стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на види майна та предмети, які визначені в Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до Закону), що належать боржникові на праві власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для боржника, членів його сім'ї та осіб, які перебувають на його утриманні.

П.5.6.2. Інструкції, передбачено арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Окрім того, згідно з положеннями, що містяться в Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, а саме п. 7.6.6. не підлягає конфіскації і не включається до акта опису й арешту, майно, на яке законом не може бути звернено стягнення.

З вказаного вище, суд критично ставиться до письмових тверджень начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області, що при складанні Акта опису та арешту майна порушень в діях державного виконавця не було, оскільки при пред'явленні до виконання виконавчого документа перелік майна було вже надано, згідно опису такого, здійсненого слідчим.

Окрім цього, суд зауважує, що державний виконавець при складанні Акта опису та арешту майна не дублює вже виконанні дії слідчим на підставі яких було складено протокол опису майна, а відповідно вчиняє нові, і при таких керується відповідним законодавством. До того ж, накладення арешту на майно боржника є компетенцією державного виконавця та здійснюється на підставі виконавчого листа, шляхом винесення поставнови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Тому, протокол опису майна від 20.08.2010 року не може бути підставою для внесення його в Акт опису та накладення державним виконавцем арешту на майно.

Отже, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вказаний житловий будинок був включений державним виконавцем Диканського РУЮ Полтавської області до акту опису та арешту майна в порушення визначених законом вимог, оскільки це нерухоме майно входило до Переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком.

Окрім цього, до Акту опису та арешту майна включено вказані вище земельні ділянки, на одній з яких розташований сам житловий будинок з господарськими будівлями, що призначена для його обслуговування, а інша прилегла до нього земельна ділянці слугує для ведення особистого селянського господарства, на яку також було накладено арешт.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма визнає поняття головної речі, яка сама по собі задовольняє повну потребу особи в її господарській чи побутовій діяльності, а приналежністю вважається та річ, яка робить користування головною річчю більш зручним або ефективним і при цьому самостійно задовольняти потребу особи не може. Тому закон визначає правило, що за головною річчю слідує її приналежність і, зокрема, те, що до особи, яка придбала нерухомість, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вона знаходиться.

Окрім цього, ст. 120 Земельного кодексу України зазначає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ідентичність процедури переходу такого права власності, зокрема, передбачено і ч. 1 ст. 377 ЦК України, де вказано - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В той же час відповідно до ст. 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз вказаних вище обставин свідчить, що зазначені вище земельні ділянки та розташований на них житловий будинок з господарськими будівлями і розміщеними комунікаціями, що належать засудженому ОСОБА_2 є садибою, тобто цілісним майновим комплексом, у якому головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, що забезпечують житлові інтереси ОСОБА_2 та його сім'ї, які в ньому постійно проживають, а також ведення ними побутово-господарської діяльності.

Таким чином, при конфіскації вказаних земельних ділянок, які призначені для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, слугують для більш зручного та ефективного користування ним і при цьому він самостійно задовольняти потребу ОСОБА_2 як власника цього будинку та його сім'ї не може.

Переліком речей, які не підлягають конфіскації згідно вироку суду, земельні ділянки хоч і не визначені як майно, що не підлягає конфіскації, однак, примусове відчуження даних земельних ділянок площами 0,43 га та 0,25 га в подальшому призведе до порушення її конституційних прав, які передбачені ст. 41 Конституції України, де зазначено, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В той же час ст. 8 Конституції України зазначає, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад, як верховенство права, обов'язковість виконання рішень, законность, диспозитивность, справедливість, неупередженість та об'єктивність.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при виявленні даного вище порушення, на виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також інших засад здійснення виконавчого провадження, начальник Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області ОСОБА_1 в порушення чинного законодавства частково проігнорувала заяву ОСОБА_2 про зняття арешту, а тому підлягав би виключенню з цього опису з подальшим зняттям арешту разом, відмовивши у знятті арешту з житлового будинку, який знаходиться у сільській місцевості в якому проживає заявник разом зі своєю сім'єю, який зокрема не підлягає конфіскації, а також двох земельних ділянок площами 0,43 та 0,25 га для ведення особисто госільськогосподарського господарства та обслуговування житлового будинку, які в свою чергу разом з цим будинком утворюють цілісний майновий комплекс.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З обґрунтувань викладених вище, суд критично ставиться до тверджень начальника Диканський РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області щодо того, що державним виконавцем не здійснено конфіскації житлового будинку та земельних ділянок, а лише накладено арешт та проведено опис.

Однак, державним виконавцем не враховано презумпції непорушності права власності особи, володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Оскільки саме, накладення арешту на вказане нерухоме майно, яке не підлягає конфіскації, а отже не підлягає внесенню до відповідного Акту опису та арешту, зумовило порушення права власності боржника ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому на підставі вказаного, вище відмова начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області щодо порушення порядку накладення арешту на майно ОСОБА_2, яке не підлягає конфіскації та внесення даного майна в акт опису та арешту є частково неправомірною.

Беручи до уваги те що, при примусовому відчуженні вказаних земельних ділянок буде грубо порушено право власності заявника ОСОБА_2 на житловий будинок, яке нерозривно пов'язане з правом власності на цю землю, що слугує для його обслуговування, непорушність якого гарантується Конституцією України, земельні ділянки площами 0,43 та 0,25 га для ведення особисто госільськогосподарського господарства та обслуговування житлового будинку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги і в частині усунення порушення шляхом виключення з опису і зняття арешту з цих земельних ділянок.

В той же час, суд не бере до уваги твердження заявника ОСОБА_2 так і його адвоката про те, що є неправомірною відмова начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області в частині зняття арешту земельної ділянки площею 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області, оскільки така також внесена до Акту опису та арешту майна з безпідставно, оскільки також не підлягає конфіскації за вироком суду, виходячи з наступного.

Переліком майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком відповідно до редакції Кримінального кодексу України, який діяв до 02.06.2016 року, земельні ділянки для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва не були визначені як майно, що не підлягає конфіскації. Також, відповідно до переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (Додаток до закону України "Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ), відсутнє майно, що не підлягає стягненню за виконавчими документами у вигляді земельної ділянки для ведення товарно - сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. в ст. 143 Земельного Кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку, зокрема у разі конфіскації земельної ділянки.

За вказаних вище обставин суд вважає, що слід визнати неправомірними дії начальника Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо порушення порядку накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2, яке підлягає конфіскації та внесення даного майна в Акт опису та арешту від 20.11.2012 року, та зобов"язати вказану посадову особу частково зняти арешт з належного майна заявнику накладеного згідно постанови державного виконавця від 06.12.2012 року, як на майно що не підлягає конфіскації за судовим вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 451, 447 ЦПК України, ст. ст. 2, 53,59 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 186, 381, 377 ЦК України, ст. ст. 8, 19, 41 Конституції України, ст. ст. 120, 143 ЗК України, ст. 49 КВК України, 59 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати неправомірною відмову начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 щодо порушення порядку накладення арешту на майно ОСОБА_2, яке підлягає конфіскації, та внесення такого майна в Акт опису та арешту майна від 20.12.2012 року складений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції в Полтавській області.

Зобов'язати начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 усунути порушення шляхом визнання Акту опису та арешту майна складеного 20.11.2012 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_6, як такий, що складений з порушенням порядку накладення арешту з порушенням порядку накладення арешту, а саме внесення в акт опису та арешту майна, яке не підлягає конфіскації.

Зобов'язати начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 усунути порушення шляхом виключення з Акту опису та арешту майна складеного 20.11.2012 року та зняти арешт з майна, накладений 06.12.2012 року постановою про накладення арешту, а саме :

- Житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по вул. Південній, 1 в с. Водяна Балка Диканського району Полтавської області, належного на підставі Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок виданого ОСОБА_2;

- земельної ділянки загальною площею 0,43 га, з яких 0,25 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області, належної ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 034458, виданого 30 серпня 1996 року Водянобалківською сільською радою народних депутатів Диканського району Полтавської області.

В іншій частині скарги відмовити в її задоволенні за безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення якщо на неї не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий: