Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/44425/16-ц

провадження № 61-16629св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

третя особа - Перша Київська нотаріальна контора,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Синявського Д. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Перша Київська нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина , яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року встановлено факт її перебування на утриманні нерідного дідуся ОСОБА_3 до його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 .

У жовтні 2015 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , проте нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те, що на підставі рішення суду вона набула право на спадкування за законом та враховуючи відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру та відсутність можливості отримати оригінал такого документу самостійно, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року в складі судді Гуменюк А. І. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 977,73 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживала із спадкодавцем і позбавлена можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку, а отже наявні, передбачені законом, підстави для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою.

Постановою апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру, не взяв до уваги наявні у матеріалах справи докази щодо тривалого проміжку часу між смертю спадкодавця і зверненням позивача до суду, не з`ясував коло спадкоємців померлого ОСОБА_3 , та відповідно до частини другої статті 35 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) не залучив їх до участі у справі, в зв`язку з чим на порушення вимог, передбачених статтями 10 і 11 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), вирішив питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з постановою апеляційного суду, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважав встановленими ті обставини, що права ОСОБА_2 порушені, при цьому матеріали справи не містять таких доказів, як і доказів того, що вона може претендувати або претендувала на майно померлого.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 подала пояснення, в яких просила залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом та витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Згідно довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 09 вересня 2016 року, ОСОБА_3 з 21 липня 1981 року проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 20 січня 2000 року знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю.

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 травня 1997 року згідно з розпорядженням Радянської райдержадміністрації м. Києва.

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миронівського районного суду Київської області з заявою про встановлення юридичного факту, що вона протягом п`яти років, з 1994 року до 1999 року, проживала однією сім`єю з ОСОБА_3

23 травня 2016 року Миронівським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 371/380/16-ц за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Миронівська сільська рада, про встановлення юридичного факту, заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті.

23 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 листопада 2016 року державний нотаріус Першої Київської держаної нотаріальної контори Кулєшова Ю.В. відмовила ОСОБА_1 , що проживає у квартирі АДРЕСА_3 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа на квартиру.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що вона з 1999 року правомірно проживає у квартирі, що є предметом позову, та несе витрати на її утримання. У спірну квартиру вселилася разом зі своїм чоловіком ще за життя ОСОБА_3 та за його згодою. Крім того вона та члени її сім`ї здійснювали поховання ОСОБА_3 , а також зазначила, що у неї наявні всі правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 звернулася до Миронівського районного суду Київської області з заявою про встановлення фактупроживання однією сім`єю з ОСОБА_3 протягом п`яти років з 1994 року до 1999 року. Заява подана у квітні 2015 року, майже через 16 років із дня його смерті.

Згідно відомостей паспорта громадянина України, виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ОСОБА_1 з 15 жовтня 1985 року до 17 травня 2013 року була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 , а з 20 червня 2013 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, на яке послався суд першої інстанції, скасовано постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2018 року і заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року постановуКиївського апеляційного суду від 04 липня 2018 року залишено без змін.

Вказані порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення спору, тому апеляційний суд правильно скасував рішення суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів і встановлених на їх підставі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук