Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1664/19
Провадження № 2/553/934/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26.09.2019 року м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Бідній Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У липні 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, в якій позивач вказує, що 20.04.2017 року надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 2500,00 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути в строк до 20 травня 2017 року. Проте незважаючи на те, що строк повернення боргу минув, відповідач грошові кошти не повернула, пояснивши свою відмову відсутністю грошей.
Просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 2660,00 доларів США, в тому числі суму основного боргу - 2500,00 доларів США та 3 % річних від простроченої суми позики за період з 21.05.2017 року по 09.07.2019 року - 160 доларів США, а також судові витрати.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, доручила представляти свої інтереси адвокату Галушку С.С.
Представник позивача адвокат Галушко С.С. не з`явився до суду, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 , будучи повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до змісту розписки від 20.04.2017 року, написаної власноруч ОСОБА_4 , вона підтвердила, що взяла у борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2500 доларів США на ремонт квартири. Дані грошові кошти зобов`язалася повернути в повному обсязі своєчасно до 20 травня 2017 року.
Згідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Факт передачі позивачем ОСОБА_3 коштів в сумі 2500 доларів США відповідачу ОСОБА_4 підтверджується власноруч виконаною останньою розпискою від 20.04.2017 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором позики у встановлений строк не виконала, борг не повернула. Відповідач до суду не з`явилася, від отримання судових повісток ухилилася, відзиву на позов та доказів на спростування тверджень позивача не надала.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання.
В ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Враховуючи вищенаведене, оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку з повернення позики, у зв`язку з чим вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь суми боргу у розмірі 2500 доларів США та процентів за користування позикою у розмірі 160 доларів США, а всього 2660 доларів США.
А тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі в сумі 768 грн. 40 коп., суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на її користь підлягає стягненню судовий збір у зазначеному розмірі.
Крім того, позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 5760 грн. 00 коп.
Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження обґрунтованості вказаних вимог представником позивача адвокатом Галушком С.С. надано суду договір про надання правничої допомоги № 35 від 05.07.2019 року, укладений з ОСОБА_3 та підписаний сторонами, відповідно до п. 3 якого вартість однієї роботи адвоката становить 960 грн. 00 коп., розрахунок витрат на правову допомогу та акт приймання-передачі правничих послуг № 1 від 26.09.2019 року, згідно з якими надано позивачу послуги: первинна консультація, ознайомлення з документами, наданими клієнтом, вивчення нормативно-правової бази та судової практики, роз`яснення шляхів вирішення справи, підготовка позовної заяви, а також участь у судовому засіданні, витрачено загалом 6 год. та визначено вартість послуг в сумі 5760 грн. 00 коп.; оригінали квитанцій до прибуткового касового ордеру № 35/1 від 05.07.2019 року та № 35/2 від 26.09.2019 року, відповідно до яких ОСОБА_3 сплатила адвокату гонорар за надані послуги в розмірі, відповідно, 5000 грн. 00 коп. та 760 грн. 00 коп.
За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги той факт, що відповідачем не доведено безпідставність, необґрунтованість витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає вимоги про їх стягнення з відповідача обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 5280 грн. 00 коп., за виключенням витрат на участь у судовому засіданні, в розмірі 480 грн. 00 коп., оскільки судовий розгляд справи відбувався без участі представника поизвача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 2660 (дві тисячі шістсот шістдесят) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5280 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складений 26.09.2019 року.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна