Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/1269/18
провадження: 2/614/38/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

18.02.2019 року

смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/1269/18

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3), третя особа: Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації Харківської області,

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за участю учасників справи:

позивачі: не з'явилися,

відповідачів: не з'явилися,

представника третьої особи: не з'явилася,

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

21.12.2018 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказали, що вони мають квартиру АДРЕСА_1.

Ця квартира була приватизована в грудні 2002 р. на ОСОБА_5 - їхнього батька, ОСОБА_6 - їхню матір, та на позивачів - рівними частинами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 їхній батько помер. Його частку квартири позивач ОСОБА_1 прийняв у спадщину та має право власності на 1/2 частину 4-х кімнатної квартири за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_6

Позивачі хочуть продати вказану квартиру, але не можуть цього зробити, тому що в квартирі зі згоди батьків були зареєстровані: 4 червня 2008 р. їхній брат ОСОБА_3. та 19 липня 2011 р. його син ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_2

З часу реєстрації в їхній квартирі відповідач ОСОБА_3. не проживав, а жив з сімʼєю в орендованій квартирі за іншою адресою. А з 28 травня 2012 р. взагалі знаходиться в державному розшуку згідно довідки Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській обл.

Сина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зареєстрували в їхній квартирі з метою отримання ідентифікаційного номеру та соціальної допомоги на дитину його матір'ю ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_3

Жодного дня відповідачі не жили у вищевказаній квартирі, ніяких їхніх особистих речей в квартирі немає.

Коли ОСОБА_3 оголосили в розшук, його співмешканка ОСОБА_7. виїхала з смт. Борова в невідомому напрямку, де знаходиться вона на даний момент з дітьми, невідомо.

Позивачі зверталися в реєстраційну службу Борівської с/ради з проханням виписати відповідача та його сина ОСОБА_4 з їхньої квартири, але їм повідомили, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

2. Позиції учасників справи

Ухвалою судді від 21.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви: визначитися зі складом учасників справи, сплатити за подачу другим позивачем позовної заяви судовий збір та вказати орієнтовний розрахунок суми судови витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв'язку з розглядом справи.

11.01.2019 р. позивачі надали до суду позовну заяву після виправлення недоліків.

Ухвалою судді від 11.01.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 18.02.2019 р. відзив на позовну заяву та пояснення від 3-ої особи до Борівського районного суду Харківської області не надійшли.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивачі подали заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляді справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, причину неявки суду не повідомили. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України та направленням судової повістки за місцем реєстрації.

Представник Служби у справах дітей Борівської РДА Харківської обл. в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якому просила слухати справу без її участі.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини

Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2. є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9).

ОСОБА_8 та ОСОБА_2. одружились 29.01.2005 р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.10).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 22 серпня 1978 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13)

Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_6 (померла), ОСОБА_1, ОСОБА_2. є замовниками технічної інвентаризації (а.с.14-16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1., дійсно належить на праві власності ОСОБА_5 (1/4), ОСОБА_6 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_2. (1/4) рівними долями (а.с.17-18).

Спадкоємцем майна ОСОБА_5. є його син ОСОБА_1, спадщина складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2011 р. (а.с.19-20).

ОСОБА_3. за даними ІАС «АРМОР» знаходиться в державному розшуку з 28.05.2012 р., що підтверджується довідкою начальника Борівського ВП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській обл. (а.с.21).

В будинку АДРЕСА_1. зареєстровані ОСОБА_3., ОСОБА_4., що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян (а.с.22-26).

Станом на 20.12.2018 р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до даних будинкової книги, зареєстровані: ОСОБА_3. (зареєстрований з 04.06.2008 р.) та ОСОБА_4. (зареєстрований з 19.07.2011 р.), що підтверджується довідкою виконкому Борівської с/ради (а.с.27).

Згідно інформації Борівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській обл. щодо надання підтвердження, підтверджено факт державної реєстрації народження ОСОБА_4., який народився ІНФОРМАЦІЯ_2. смт.Борова Борівського р-ну Харківської обл.; батьки: ОСОБА_3., ОСОБА_7.; державна реєстрація народження проведена Борівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській обл. 15.06.2011 р. за №24 (а.с.28).

Власник житла ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_9 (орендар) уклали договір оренди строком на 3 роки квартири АДРЕСА_1 що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 10 жовтня 2017 р. (а.с.29-31).

Згідно актів обстеження житлового приміщення від 20 грудня 2017 р., 22.06.2017 р., 20 грудня 2018 р., в результаті обстеження квартири АДРЕСА_1 виявлено, що за даною адресою зареєстровані ОСОБА_3. та його малолітній син ОСОБА_4., але за словами сусідів останні за місцем реєстрації не проживають та протягом останнього року не зʼявлялись жодного разу, їхні особисті речі в квартирі відсутні; в квартирі проживає сімʼя ОСОБА_9 за договором оренди житлового приміщення від 10 жовтня 2017 р. (а.с.32-34).

4. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Наведена позиція закріплена у національному законодавстві, а саме: згідно частини четвертої та п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини,місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімʼї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімʼї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімʼї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…».

Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці».

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1, не проживають там з 2012 р. При цьому, порушуючи права позивачів як власників.

Згідно актів обстеження житлового приміщення від 20 грудня 2017 р., 22.06.2017 р., 20 грудня 2018 р., ОСОБА_3. та його малолітній син ОСОБА_4. за місцем реєстрації не проживають, їхні особисті речі в квартирі відсутні; в квартирі проживає сімʼя ОСОБА_9 за договором оренди житлового приміщення від 10 жовтня 2017 р.

Так, пред'явлення позову про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для їх зняття з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

6. Висновки суду за результатами розгляду справи

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивачів про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою АДРЕСА_1.

З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2. задовольнити.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,383,391,405 ЦК України,ст.ст.150,156 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_3), третя особа: Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.