ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2040/18 Номер провадження 22-ц/814/371/19Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Урбанського Максима Вікторовича в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2018 року, прийняте під головуванням судді Васильєвої Л.М. в м. Полтаві, із складанням повного тексту рішення 02 листопада 2018 року

та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2018 року

у справі за позовом адвоката Урбанського Максима Вікторовича в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка до ОСОБА_4 про встановлення факту недостовірної інформації, її спростування, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року адвокат Урбанський М.В., який діє в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року поширив недостовірну інформацію через публікацію на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок за посиланням http://zmist/pl/ua у розділі новин за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка полягає у наступному:

- «у складі делегації ПНТУ перебували міністерські співробітники котрі не є працівниками техуніверситету. І вони не мали права отримувати якісь вигоди коштом останнього»;

- «22 грудня він же здійснив очищення 1 транспортного засобу, але вже на суму 985 гривень. Нарешті 29 січня 2018 року той самий підприємець омив для університету 1 автомобіль - за 12 000 гривень».

Просив визнати недостовірною вказану інформацію та зобов'язати ОСОБА_4 у продовж 3 календарних днів, із дня вступу рішення суду в законну силу, спростувати недостовірну інформацію шляхом залишення цього повідомлення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок та на сайті http://zmist/pl/ua у розділі новини на 30 днів, стягнути моральну шкоду з ОСОБА_4 на користь Полтавського національного технічного університету імені Ю. Кондратюка у розмірі 110000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2018 року задоволенні позовних вимог адвоката Адвокатського об'єднання «Юридична компанія «Кредо» Урбанського Максима Вікторовича в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка до ОСОБА_4 про встановлення факту недостовірності інформації, її спростування, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2018 року вимоги ОСОБА_4 про стягнення на його користь судових витрат у розмірі 3361 грн. 50 коп. з Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка задоволено частково.

Стягнуто з Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка на користь с ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 448 грн. 20 коп.

Вказані судові рішення оскаржив адвокат Урбанський М.В., який діє в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення та додаткове рішення скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 та на сайті http://zmist/pl/ua у розділі новини за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 розмістив публікацію «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій висвітлив інформацію щодо роботи ректора Полтавського національного технічного університету ОСОБА_5

Позивач просив визнати недостовірною інформацію та спростувати її, яка викладена в наступних реченнях публікації:

«у складі делегації ПНТУ перебували міністерські співробітники котрі не є працівниками техуніверситету. І вони не мали права отримувати якісь вигоди коштом останнього»;

«22 грудня він же здійснив очищення 1 транспортного засобу, але вже на суму 985 гривень. Нарешті 29 січня 2018 року той самий підприємець омив для університету 1 автомобіль - за 12 000 гривень».

Наведена відповідачем інформація стосувалась відряджень ректора університету ОСОБА_5, першого проректора з науково-педагогічної роботи ОСОБА_7, проректора з науково-педагогічної роботи, соціальної роботи та міжнародного співробітництва ОСОБА_8, завідувача сектором по роботі з грантоутворюючими організаціями та міжнародного співробітництва відділу міжнародних зв'язків ОСОБА_9, а також співробітників Державного підприємства «Український державний центр міжнародної освіти» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для участі з 05 по 08 жовтня 2017 року у м. Баку Респбуліки Азербайджан WST Grour LLC (м. Краків , Польща) NET Conference Baku-2017 в рамках 11-ї Азербайджанської міжнародної виставки освіти та міжнародного проекту «Нова освітня тенденція», а також цивільно-правових угод про надання послуг з авто мийки транспорту навчального закладу .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд мотивував своє рішення тим, що інформація, яку просить спростувати позивач, не є відомостями, які містять конкретні, фактичні дані, щодо висвітлених подій, а містить оціночні судження автора з приводу нецільового використання коштів Полтавського національного технічного університету імені Ю. Кондратюка.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч.1 ст.302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частинипершоїстатті30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32,34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 27 лютого 2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суд вірно зауважив, що висловлювання ОСОБА_4 не містить недостовірної інформації фактичного характеру, а містить оціночні судження з приводу нецільового, як на думку автора, використання коштів.

При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що з огляду на назву статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» він критикував ректора персонально, як конкретну особу, як таку, що займає відповідну посаду керівника вищого навчального закладу.

Отже, зважаючи на посаду ректора - він є публічною особою, тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Тому видається, що доводи позивача про спричинення моральної шкоди ПНТУ, як юридичній особі, не доведені належними та допустимими доказами.

Бачення заявника в апеляційній скарзі про те, що відповідач публічно безпідставно звинувачує вищий навчальний заклад, його представників у розтраті бюджетних коштів, - є перекручуванням змісту викладеного ОСОБА_4 та не входить до предмету позовних вимог.

Висновки суду про те, що висловлена відповідачем інформація є оціночним судженням підтверджується також поясненнями, викладеними у відзиві ОСОБА_4, який оприлюднюючи її, оцінював своє бачення відомостей, що були розповсюджені на офіційному порталі у системі ' prozorro ' із зазначенням конкретних інтернет-адрес та інтернет-ресурсів, а тому не може вважатися недостовірною інформацією ( т.2, а.с.91-92).

Зазначені доводи позивачем в порядку, визначеному ст.ст. 12,81 ЦПК України, не спростовані.

Зокрема, ПНТУ, заперечуючи твердження відповідача в оскаржуваній частині, розміщені на інтернет адресі ЗМІСТ про те, що у «складі університету перебували міністерські співробітники котрі не є його працівниками. І вони не мали права отримувати якісь вигоди коштом останнього», надає накази на відрядження до м. Баку з 4 по 7 жовтня 2017р. ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, договір з ПрАТ «КИЙ АВІА» від 29.09.2017р. на бронювання місць і оформлення авіаквитків, рахунок-фактуру ПрАТ «КИЙ АВІА» від цієї ж дати, копію платіжного доручення від 02.10.2017р. на суму 37 152грн., а також наказ Державного підприємства «Український державний центр міжнародної освіти» від 02 жовтня 2017р. про направлення у відрядження до м.Баку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх звіти про використання коштів, виданих на відрядження ( т.1, а.с.44-63,70-74).

Проте, перелічені документи жодним чином не спростовують інформацію, отриману відповідачем із загальнодоступних сайтів ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Так, з наведених адрес, на яких розміщені звіти про виконання договору про закупівлю вбачається, що замовник - ПНТУ отримав у Полтавської філії ПрАТ «КИЙ АВІА» послуги з бронювання місць та оформлення авіаквитків - 6 послуг на суму 50 036 грн. та 2 послуги на суму 50 000 грн., пов'язані з участю у конференції в м.Баку, що відбудеться 5 жовтня 2017р. та участь у виставці «Освіта», що відбудеться 6-8 жовтня 2017р. ( т.2, а.с.169-170).

Відносно прохання позивача про спростування відповідачем вислову «22 грудня він же здійснив очищення 1 транспортного засобу, але вже на суму 985 гривень. Нарешті 29 січня 2018 року той самий підприємець омив для університету 1 автомобіль - за 12 000 гривень», колегія суддів також не вбачає підстав для його задоволення.

Як вбачається з тексту публікації в ній зазначено : « У 2010 році створюється клас правил дорожнього руху (ауд.202-В), а лабораторія автомобілів. Попри це з 5 по 6 грудня, як слідує зі Звіту про виконання договору про закупівлю, ФОП ОСОБА_12 надав техуніверситету 4 послуги автомийки, що коштувало 485 гривень. 22 грудня він же здійснив очищення 1 транспортного засобу, але вже на суму 985 гривень.

Нарешті 29 січня 2018 року той самий підприємець омив для університету 1 автомобіль - за 12 000 гривень. Схоже, золотий дощ випав чи то на виконавця робіт, чи на дорогоцінний предмет очисних маніпуляцій»

Наведене відповідачем повністю співпадає з відомостями, розміщеними на сайтах ІНФОРМАЦІЯ_8,

ІНФОРМАЦІЯ_9,

ІНФОРМАЦІЯ_10 та відповідає звітам ПНТУ про виконання договорів про закупівлю ( т.2, а.с.172-176).

Надані позивачем копії договорів надання послуг автомийки, укладені між ПНТУ та ФОП ОСОБА_12, акти здачі- прийняття робіт (надання послуг) також не спростовують отриману відповідачем з офіційних джерел інформацію.

Тому відсутні обставини, які давали б підстави стверджувати про дискредитацію відповідачем способу ведення господарської діяльності позивача.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі про те, що вислови відповідача стосовно вчинення позивачем дій фінансового характеру, спрямованих на нецільове використання коштів - не стосуються предмета оскарження.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, районний суд частково стягнув на користь ОСОБА_4 448,2 грн. у відшкодування суми компенсації за відрив від звичайних занять.

Між тим, апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань з приводу незгоди з додатковим рішенням суду.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів.

Отже, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов правильного висновку про те, що поширена відповідачем інформація не може вважатися недостовірною інформацією.

Тому, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального та процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2018 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2018 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Урбанського Максима Вікторовича в інтересах Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2018 року та

додаткове рішення цього ж суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: П.С. Абрамов

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 15.02.2019 р.