Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

місто Київ

справа № 520/17508/15-ц

провадження № 61-18439св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_3 25 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) про скасування та вилучення заборон щодо нерухомого майна. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просила: скасувати обтяження, внесене до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, про обтяження на підставі договору іпотеки від 15 серпня 2008 року щодо квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_6; скасувати обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек, про обтяження іпотекою зазначеної квартири та зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» повернути правовстановлюючі документи на квартиру.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого у спірних правовідносинах є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 45 000, 00 дол. США на строк до 15 серпня 2028 року зі сплатою 11, 9 % річних. На забезпечення виконання кредитного договору від 15 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, на підставі якого нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного нерухомого майна.

25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Сведбанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перешли права кредитора за згаданими договорами.

У червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 до участі у справі, як спадкоємець, залучена ОСОБА_3 На підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року у цивільній справі № 520/7185/13-ц з позивача і ОСОБА_7 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 230 518, 12 грн, рішення виконано, сума заборгованості сплачена у повному обсязі.

За твердженнями позивача, вона та інший спадкоємець ОСОБА_6 сплатили борг, визначений рішенням суду, тобто зобов'язання спадкодавця виконано у повному обсязі і припинило свою дію, банк безпідставно заперечує проти скасування заборон на іпотечне майно, посилаючись на заборгованість за кредитним договором, дії банку перешкоджають позивачу у реалізації права власності на квартиру і є незаконними.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заперечував проти задоволення позову, стверджуючи, що заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2008 року не погашена, а тому відсутні підстави для скасування реєстрації заборони відчуження іпотечного майна.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року у складі судді Прохорова П. А. позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано обтяження, що внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна під реєстраційним номером НОМЕР_1 від 15 серпня 2008 року, зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: договір іпотеки, 4656, 15 серпня 2008 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О. В.; об'єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: АДРЕСА_1, номер РПВН: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_6

Судом скасовано обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек від 19 листопада 2012 року під реєстраційним номером НОМЕР_3, зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В. С.; тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: договір купівлі-продажу прав вимог між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25 травня 2012 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г.; об'єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: АДРЕСА_1, номер РПВН: НОМЕР_2; іпотекодержатель: ПАТ «Дельта Банк», код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36Б; іпотекодавець - ОСОБА_6 Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» повернути ОСОБА_3 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що, сплативши суму заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167 у розмірі, зазначеному у рішенні суду, позивачем належним чином виконані кореспондуючі вимозі зобов'язання. Вирішуючи цю справу, суд, керуючись засадами чинного законодавства, дійшов висновку, що іпотечний договір від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1 у зв'язку з виконанням основного зобов'язання вважається припиненим. ПАТ «Дельта Банк» не виконав свої обов'язки щодо звернення до нотаріуса з повідомлення про виконання зобов'язань за кредитним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167 та, відповідно, скасування нотаріусом обтяження зазначеної квартири іпотекою. Такі дії банку перешкоджають реалізації позивачем права власності на нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що, незважаючи на виконання спадкоємцями боржника ОСОБА_6 рішення суду від 01 квітня 2015 року про стягнення 230 518, 12 грн, еквівалент 10 471, 66 дол. США (еквівалент у доларах США на час виконання рішення суду), станом на лютий 2016 року за кредитним договором від 15 серпня 2008 року існує заборгованість з погашення кредиту у розмірі 18 363, 80 дол. США, а також заборгованість за відсотками. Банк у межах позовної давності у встановленому законом порядку, як іпотекодержатель, не позбавлений права звернутись до позивача, до якої у порядку спадкування перейшли права та обов'язки іпотекодателя за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року, з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому позивач відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. За таких обставин апеляційний суд відмовив ОСОБА_3 у позові через необґрунтованість вимог.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просила скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин правила статей 12, 17, 23, 33 Закону України «Про іпотеку», положення статей 575, 599, 1284 ЦК України. Також, на переконання заявника, апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просило касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. На переконання банку, апеляційний суд виконав всі вимоги процесуального законодавства, повно і всебічно з'ясував обставини справи, надав об'єктивну оцінку усім доказам у справі, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження, а ухвалою від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладений кредитний договір № 1501/0808/71-167, згідно з умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав ОСОБА_6 кредит у сумі 45 000, 00 дол. США на строк до 15 серпня 2028 року зі сплатою 11, 9 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між названими сторонами укладений іпотечний договір від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1, предметом якого є житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56, 90 кв. м. Заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна накладено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі перейшли всі права кредитора за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року, який укладено між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6

Посилаючись на невиконання договірних зобов'язань, ПАТ «Дельта Банк» 05 червня 2013 року звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 520/7185/13-ц).

Під час розгляду зазначеної справи, у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_6, до участі у справі як його спадкоємців залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_3 За результатами розгляду справи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. 01 квітня 2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області частково задоволено вимоги ПАТ «Дельта Банк», судом стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 230 518, 12 грн в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_6, у розмірі, який відповідає їх частці спадщини, та судовий збір у розмірі 3 474, 16 грн в рівних частках.

Зазначене рішення апеляційного суду сторонами справи чи іншими особами не оскаржено, сторони погодились із таким розміром боргу, що був визначений саме у гривневому еквіваленті, судом не зазначено про необхідність індексації чи застосування еквівалента в іноземній валюті під час визначення суми боргу за кредитом.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконала зазначене рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року у повному обсязі, про що свідчать надані до суду квитанції про сплату боргу від 16 липня 2015 року № 52592715, від 22 липня 2015 року № 53081765, від 23 липня 2015 року № 53157893, від 27 липня 2015 року № 53427657, від 31 липня 2015 року № 55112063, від 31 липня 2015 року № 54396205, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до листа головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ОСОБА_10 на виконанні перебувають виконавчі провадження № 49410332 та № 49411822 з примусового виконання виконавчих листів № 520/7185/13-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 14 травня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 230 518, 12 грн та 3 474, 16 грн, відкритих за заявою про примусове виконання ПАТ «Дельта Банк» від 16 листопада 2015 року. Державний виконавець повідомив суд про те, що в рамках наведених виконавчих проваджень до ПАТ «Дельта Банк» направлено запит щодо факту сплати боржником заборгованості, однак відповідач відповіді до Державної виконавчої служби не надав.

Банк у судовому засіданні підтвердив факт зарахування грошових коштів за квитанціями, які надано позивачем, тобто фактично відбулося виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором у сумі 230 518, 12 грн та суми судового збору у розмірі 3 474, 16 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За правилами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року частково задоволено вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 230 518, 12 грн та судовий збір у розмірі 3 474, 16 грн в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_6, у розмірі, який відповідає їх частці спадщини.

Зазначене рішення суду виконано позивачем у добровільному порядку, що не заперечувалось банком.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Таким чином, спадкоємці померлого боржника є його правонаступниками, проте в частині виконання обов'язків такого позичальника їх відповідальність обмежується вартістю майна, одержаного у спадщину. Іншим судом рішенням визначено розмір такої відповідальності, відповідно, спадкоємці замінили особу боржника у кредитних зобов'язаннях у зазначених межах. У іншій частині вимог вимоги кредитора до спадкоємців померлого боржника пред'явлені бути не можуть, оскільки вони в цій частині вимог не відповідають перед банком як позикодавцем.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Виконання спадкоємцями зобов'язання спадкодавця за кредитним договором у межах вартості успадкованих прав та обов'язків свідчить про виконання зобов'язань спадкоємцем боржника у повному обсязі, що дає підстави для висновку про припинення як основного зобов'язання з наданого кредиту, так і похідного зобов'язання з іпотеки за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1 у зв'язку з виконанням основного зобов'язання.

Таким чином, Верховний Суд встановив, що апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, ухвалене із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення вимог касаційної скарги ОСОБА_3, судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді касаційної інстанцій, підлягають стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3

Витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції несе відповідач.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року скасувати, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 1 753, 92 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик