ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Херсон

Справа № 766/850/16-ц

Провадження № 22-ц/819/153/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Котьо І.В. від 07 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 вересня 2005 року з відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Ф050365К, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 189 880, 00 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості до 07 вересня 2015 року на умовах, визначених цим договором. Позичальник зобов'язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. У зв'язку з невиконанням належним чином зобов'язання за договором станом на 30 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 241 320, 78 грн. , в тому числі заборгованість за відсотками складала 109 974, 78 грн, за кредитом - 131 346, 78 грн.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 червня 2016 року позов задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 241 320, 78 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.08.2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05.12.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 05.12.2016 року скасована та справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що кредит надавався для інвестування будівництва житла, тобто для особистих потреб позичальника та відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно вимог закону та роз'яснень, які містяться в п.31 постанови Пленуму ВСССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» суд мав застосувати позовну давність незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При цьому звертає увагу на те, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Окрім того скаржник зазначає, що не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, отже суд порушив його право на участь у судовому розгляді справи, не перевірив законність та правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, не встановив період за який стягувався борг та не визначив його складові.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк», поданому апеляційному суду під час повторного апеляційного розгляду, просить не брати до уваги доводи, викладені в скарзі та відмовити у її задоволенні.

При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що частино 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Пункт 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ,яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту.

Стосовно строку позовної давності, просить взяти до уваги, що графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а тому позовна давність за кожним платежем має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (07 вересня 2015 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Отже, на думку позивача, п. 4.5 Договору кредиту сторони не встановлювали строк дії договору кредиту та підстави його припинення, а лише передбачили можливість дострокового повернення кредитних коштів.

В ході апеляційного розгляду сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про дату та час судового розгляду. Клопотання адвоката Вічної І.М., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 про повторне відкладення розгляду справи в зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, залишено апеляційним судом без задоволення на підставі вимог п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Адвокат Вічна І.М. падала письмові пояснення та письмово повторно заявила про застосування строків позовної давності. Просить суд звернути увагу на те, що пунктом 2.4 кредитного договору сторони передбачили, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно двічі на місяць, а їх сплату позичальник мав проводити щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця. П.п.3.3.9 п. 3.9 кредитного договору позичальник прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору. У пункті 4.5 кредитного договору сторони встановили відповідальність за невиконання позичальником п.п. 3.3.9, а саме: невиконання обов'язків, передбачених п.п. 3.3.9, протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, сторони врегулювали у договорі питання обов'язкового дострокового повернення кредитних коштів позичальником та умови зміни строку виконання основного зобов'язання.

Останній платіж здійснений ОСОБА_2 21.10.2008 року, з 11.11.2008 року мало місце невиконання позичальником обов'язків по кредитному договору, яке не виконано протягом 60 календарних днів до 10 січня 2009 року, отже 11.01.2009 року змінився строк виконання основного зобов'язання та настав обов'язок погасити суму заборгованості в повному обсязі протягом одного робочого дня. В зв'язку з невиконанням зобов'язань почався строк позовної давності, який закінчився у 2012 році. Отже, звернувшись до суду у 2016 році, банк пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Стосовно застосування строку позовної давності адвокат Вічна І.М. звернула увагу суду, що Верховний Суд в постанові від 07.10.2018 року по даній справі погодився із доводами ОСОБА_2, що право відповідача бути поінформованим про дату, час та місце розгляду справи було порушено судом першої інстанції, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні першої інстанції та зробити заяву про застосування строку позовної давності. Ці обставини є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалась ним у суді першої інстанції. Просить скасувати заочне рішення та відмовити банку в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції вважав відповідача повідомленим належним чином, в зв'язку з чим розглянув справу у його відсутності та, встановивши невиконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту задовольнив позовні вимоги повністю.

Однак з такими висновками повністю погодитись не можна.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (частина перша статті 530 ЦК України ).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За правилом статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ФО50365К, за умовами якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 189 880, 00 грн, зі сплатою 15 процентів річних за перший рік з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 07 вересня 2015 року.

У пункті 1.1.2 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця наступного за місяцем, передбаченим у графіку, а в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 07.09.2015 року.

Згідно п. 2.4 кредитного договору сплату процентів за користування кредитними коштами позичальник мав проводити щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти.

П.п.3.3.9, 3.3.10 п. 3.9 кредитного договору позичальник прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору.

Згідно пунктів 4.5, 7.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником умов договору щодо оплати кредиту протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання зобов'язань за договором та визначили умови такого повернення.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник умови кредитного договору щодо повернення кредиту не виконував, вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла внаслідок порушення грошового зобов'язання є правомірною.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 30 грудня 2015 року заборгованість за відсотками складала 109 974,78 грн, за кредитом - 131 346,78 грн, останній платіж за кредитним договором позичальником здійснено 21 жовтня 2008 року (а.с.6).

В зв'язку з невнесенням чергового платежу 10 листопада 2008 року, з 11.11.2008 року мало місце невиконання позичальником обов'язків по кредитному договору, яке тривало більше 60 календарних днів.

Отже з урахуванням умов п.п. 4.5, 7.4 договору кредиту та відповідно до норм ч.2 ст. 1050 ЦК України , в зв'язку з невиконанням умов договору більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та ОСОБА_2 зобов'язаний погасити кредит повністю протягом одного робочого дня.

Таким чином, трирічний строк позовної давності почався у січні 2009 року та закінчився у січні 2012 року. Переривання строку позовної давності не встановлено. Отже на момент звернення банку до суду із даним позовом 10.04.2016 року трирічний строк позовної давності сплинув, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Разом з тим, скаржник в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, посилався на те, що не був належно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, тому не мав можливості реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті вимог.

Суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року, порушив право відповідача бути поінформованим про дату, час та місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року). В матеріалах справи є поштовий конверт, адресований судом відповідачу, разом із бланком повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернутий відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання. Отже, відповідно до умов ч.5 ст. 74 ЦПК України 2004 року відповідач не може вважатися повідомленим належним чином про дату, час та місце судових засідань.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦПК України 2004 року заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У заяві про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 червня 2016 року відповідач зазначив, що позовну заяву подано з пропуском позовної давності, а також, що він не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не зміг реалізувати право та подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Рішенням суду першої інстанцій у справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18 Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, зазначивши, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Одночасно у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі про відмову у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позовної давності, заслуговують на увагу апеляційного суду з урахуванням викладеного вище. Встановивши, що відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦПК України строк позовної давності сплив, про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, а отже є підстави для скасування оскарженого рішення суду та відмови у задоволенні позову.

Посилання банку на те, що п. 4.5 кредитного договору сторони не встановлювали строк дії договору кредиту та підстави його припинення, а лише передбачили можливість дострокового повернення кредитних коштів, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторонами погоджено безумовний обов'язок позичальника погасити заборгованість по кредиту в повному обсязі протягом одного робочого дня у разі невиконання п. 3.3.9 кредитного договору більш, ніж 60 днів. В ході апеляційного розгляду встановлено наявність умов, передбачених п.п. 4.5, 7.4 кредитного договору та виникнення у відповідача обов'язку погасити всю заборгованість по кредитному договору у січні 2009 року. За таких обставин, посилання банку на те, що строк погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі - 07 вересня 2015 року не відповідає погодженим сторонами умовам про зміну строку виконання зобов'язань.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 374,376,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 червня 2016 року, - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 14 лютого 2019 року.

Головуючий підпис П.Я.Ігнатенко

Судді: підпис Л.В.Пузанова

підпис Т.Г.Чорна

З оригіналом згідно:

Копія постанови оформлена 15 лютого 2019 року

Постанова набрала законної сили 14 лютого 2019 року

Суддя П.Я. Ігнатенко

Секретар судового засідання Т.І. Пісоцька