Житомирський апеляційний суд
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/10616/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватної юридичної фірми «Центр юридичної допомоги «Дігест», за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання припиненим договору іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2019 року,яке ухвалене суддею Маслак В.П. в м.Житомирі

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просилавизнати припиненим договір іпотеки, укладений 14.12.2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк»), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., зареєстрований в реєстрі за №7706.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14 грудня 2012 року між нею, як фізичною особою-підприємцем, та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредитні кошти в сумі 275 187,00 грн. З метою забезпечення виконання умов даного договору, 14 грудня 2012 року укладено іпотечний договір щодо належного ОСОБА_1 на праві приватної власності приміщення по АДРЕСА_1 . У зв`язку із скрутним матеріальним становищем, позивачем була допущена заборгованість по сплаті коштів за вказаним кредитним договором. У березні 2018 року ОСОБА_1 отримала лист від ПАТ «Дельта Банк» від 03.03.2018 року та Приватної юридичної фірми (надалі ПЮФ) «Центр юридичної допомоги «Дігест», зі змісту якого їй стало відомо, що ПАТ «Дельта Банк» продав ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» за договором № 306/К право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами. При цьому, копії договорів щодо відступлення права вимоги позивач не отримувала, а сума заборгованості перед банком не була вказана. Оскільки точну суму заборгованості позивачу на її неодноразові звернення новий кредитор ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» не повідомив, а згідно даних офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вона становила 192 218,01 грн, ОСОБА_1 15.05.2018 року було перераховано ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» 195 000 грн. В подальшому, 06.09.2018 року позивачем отримано лист відповідача, в якому останній повідомив ОСОБА_1 про те, що має намір продати іпотечне майно, оскільки залишок її заборгованості складає 1 607 200,35 грн, проте підстав існування вказаної заборгованості відповідач не зазначив. У зв`язку з тим, що заборгованість, яка існувала на час переходу права вимоги погашена в повному обсязі, позивач вважає іпотеку припиненою.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення покладених на ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» зобов`язань, відповідачем не було повідомлено апелянта про дійсну суму заборгованості та не надано жодних документів на підтвердження наявної заборгованості. Саме це позбавило апелянта можливості виконати належним чином покладені на неї зобов`язання. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було перевірено належним чином існування вказаної суми заборгованості та помилково зазначено, що позивач визнає суму заборгованості. Крім того, судом було проігноровано клопотання представника апелянта про оголошення перерви по справі з метою мирного врегулювання спору між сторонами.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами.

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 14.12.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №КФ-ВКЛ-2016090 (а.с.8-11).

Згідно п. 1.1. вказаного кредитного договору Кредитор надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується вчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання за цим договором.

Надання кредиту здійснюється окремими частинами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 275187,00 грн та зменшенням максимального ліміту заборгованості у порядку, визначеному в п.1.1.2 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 27,99% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 грудня 2015 року включно, на умовах визначених цим договором (п.1.1.1 кредитного договору).

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, сторони погодили, що забезпеченням Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплата нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим договором, виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договору: а саме: 1.3.1 договір Іпотеки приміщення відділення АК ІБ «УкрСиббанк» загальною площею 111,40 кв.м, що належить ОСОБА_1 та розташоване по АДРЕСА_1 .

14.12.2012 року з метою забезпечення належного виконання вказаного зобов`язання, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки (а.с.5-7).

Як визначено п.2.1. іпотечного договору, Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов`язання, що випливає з Кредитного договору передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: приміщення відділення АК ІБ «УкрСиббанк» загальною площею 111,40 кв.м., що належить ОСОБА_1 та розташоване по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, приміщення відділення АК ІБ «УкрСиббанк» належить на праві приватної власності позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №6140/53, актом прийому-передачі нежилого приміщення від 03.12.2009 року (а.с.12).

02.03.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» (продавцем) та Приватною юридичною фірмою «Центр юридичної допомоги «Дігест» (покупцем) укладено договір №306/к купівлі-продажу майнових прав (а.с.53-54).

В порядку та на умовах, визначених договором від 02.03.2018 року, ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» майнові права за договором кредиту №КФ-ВКЛ-2016090, загальна сума заборгованості за яким на момент відступлення права вимоги становила 302 200,35 грн. (а.с.54,зворот).

Також 02.03.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» (первісний іпотекодержатель) та ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (а.с.51-52).

Згідно п.1.1 вказаного договору на умовах цього Договору, Договору № 306/к купівлі-продажу майнових прав від 02 березня 2018 року та на підставі Протоколу електронних торгів №UА-ЕА-2018-02-05-000348-а від 16 лютого 2018 року, первісний Іпотекодержатель передає зокрема (відступає) Новому Іпотекодержателю право вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 14 грудня 2012 року Стражник Т. ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, за реєстровим №7706, з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника Фізичної особи-підприємця Ткаченко О.В. за Кредитним договором № КФ-ВКЛ-2016090 від 14 грудня 2012 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», податковий номер НОМЕР_1 .

В свою чергу, п. 1.2. договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.03.2018року сторони погодили, що відповідно до Договору іпотеки, Іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Основним договором, передав в Іпотеку нерухоме майно, а саме, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанцій №QS09914101 від 15.05.2018 року та №37 від 15.05.2018 року, позивачем було сплачено 195 000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, отримувачем коштів є ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» (а.с.112, 113).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт сплати позивачем заборгованості за кредитним договором в сумі 195000 грн. визнано представником відповідача в судовому засіданні, в свою чергу, представник позивача підтвердив факт існування заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором в сумі 107 200,35 грн. Тим самим, представник позивача визнав невиконання позивачем основного зобов`язання за кредитним договором.

Такий висновок суду є обґрунтованим виходячи з наступного.

У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.ч. 1,2 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, у тому числі, у разі припинення основного зобов`язання.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи не повне виконання позивачем основного зобов`язання по кредитному договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених положеннями Закону України «Про іпотеку», для припинення іпотеки за договором від 14.12.2012 року, зазначивши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності боргу за основним зобов`язань є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на її підтвердження суду не надано. Клопотання про проведення експертизи щодо визначення наявності чи відсутності суми заборгованості за кредитними договором, з урахуванням доказів поданими сторонами та позицій, які були висловлені представниками позивача під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, позивач не заявляла, хоча відповідно до положень ст. 81 ЦПК України це є її обов`язком.

Крім того, як встановлено під час розгляду справи з пояснень представників сторін, в судах першої інстанції на даний час розглядаються спори про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та про визнання недійсним договорів про відступлення прав вимог за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між ПАТ «Дельта Банк» та ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест», що свідчить про передчасність вимог позивача про припинення іпотеки.

Посилання представника позивача на зміну банком строку виконання основного зобов`язання через направлення ПАТ «Дельта банк» 31.08.2015 р. вимоги позивачу про дострокове повернення кредитних коштів, що свідчить про те, що на вказану дату настав строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі, а тому банк починаючи з 01.09.2015 р. втратив право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки копія даного листа до суду подана не була. А посилання на встановлення даної обставини заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2016 р. у справі № 296/10215/15-ц є безпідставним, оскільки дане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.08.2016 р., яким було відмовлено ПАТ «Дельта банк» у зверненні стягненні на іпотечне майно та визнання права власності (а.с.48-50).

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: