Ухвала

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/25649/17-ц

провадження № 61-30201 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - Генеральна прокуратура України;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Печерського районного суду

м. Києва у складі судді Цокол Л. І. від 11 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М., від 14 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Генеральної прокуратури України про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 травня 2017 року Генеральною прокуратурою України на власному веб-сайті у мережі Інтернет було розміщено недостовірну інформацію щодо нього.

Зокрема, у публікації під назвою «Генпрокуратура розслідує факти розкрадання понад 4 млрд гривень, у результаті яких банки опинились у стані неплатоспроможності», зазначено, що «Управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями спільно з управлінням процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактами розкрадання протягом 2011-2014 років службовими особами та акціонерами ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ПАТ «ТЕРРА БАНК», власником яких був ОСОБА_1, грошових коштів на загальну суму понад 4 млрд гривень, у результаті чого опинились в стані неплатоспроможності. Розкрадання вказаних коштів вчинено шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками зазначених банківських установ. На даний час слідством доведені факти розкрадання належних ПАТ «ТЕРРА БАНК» 360 млн грн, у зв`язку з чим повідомлено про підозру у вчиненні розкрадань грошових коштів банків в особливо великих розмірах семи членами встановленої злочинної організації, на чолі з ОСОБА_1», «27.04.2017 року за оперативного супроводження Департаменту захисту економіки Національної поліції України слідчими проведено обшуки за місцем проживання даних осіб, які входять до злочинної організації».

Позивач зазначав, що викладена інформація є недостовірною, негативною й такою, що порочить його честь та гідність, оскільки його вина у розкраданні коштів ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ПАТ «ТЕРРА БАНК» в установленому законом порядку не встановлена, його власне ім`я використане протиправно, відсутній вирок суду щодо його винуватості, він не був та не є власником чи акціонером банку ПАТ «ТЕРРА БАНК», не входив до органів управління банку.

Крім цього, він не є підозрюваним у кримінальному провадженні, оскільки не повідомлений відповідно до вимог КПК України про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, також за його місцем проживання не проводились обшуки.

Вказував, що вищевказаними незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінював у розмірі 1 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недостовірною й такою, що принижує честь та гідність, інформацію, поширену Генеральною прокуратурою України в мережі Інтернет на сайті http://www.gp.gov.ua/ під назвою «Генпрокуратура розслідує факти розкрадання понад 4 млрд гривень, у результаті яких

банки опинились у стані неплатоспроможності», а саме: «Управління

з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями спільно з управлінням процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактами розкрадання протягом 2011-2014 років службовими особами та акціонерами ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ПАТ «ТЕРРА БАНК», власником яких був ОСОБА_1, грошових коштів на загальну суму понад 4 млрд гривень, у результаті чого опинились в стані неплатоспроможності. Розкрадання вказаних коштів вчинено шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів

із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками зазначених банківських установ. На даний час слідством доведені факти розкрадання належних ПАТ «ТЕРРА БАНК» 360 млн грн, у зв`язку з чим повідомлено

про підозру у вчиненні розкрадань грошових коштів банків в особливо великих розмірах семи членами встановленої злочинної організації, на

чолі з ОСОБА_1», «27.04.2017 року за оперативного супроводження Департаменту захисту економіки Національної поліції України слідчими проведено обшуки за місцем проживання даних осіб, які входять до злочинної організації»;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у спосіб, ідентичний способу її поширення, не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом опублікування в мережі Інтернет на сайті http://www.gp.gov.ua/ під заголовком «Спростування», тим самим шрифтом, на тому самому місті шпальти, де містилася стаття, вступну та резолютивну частини цього рішення;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня 00 копійок, а також судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано інформацію, поширену Генеральною прокуратурою України у мережі Інтернет 03 травня 2017 року на офіційному веб-порталі під назвою «Генпрокуратура розслідує факти розкрадання понад 4 млрд гривень, у результаті яких банки опинилися у стані неплатоспроможності», а саме: «… ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ПАТ «ТЕРРА БАНК», власником яких був ОСОБА_1, грошових коштів на загальну суму понад 4 млрд гривень, у результаті чого банки опинились в стані неплатоспроможності. Розкрадання вказаних коштів вчинено шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками зазначених банківських установ. На даний час слідством доведені факти розкрадання належних ПАТ «ТЕРРА БАНК» 360 млн грн, у зв`язку з чим повідомлено

про підозру у вчиненні розкрадань грошових коштів банків в особливо великих розмірах семи членам встановленої злочинної організації, на чолі

з ОСОБА_1», недостовірною й такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1

Зобов`язано Генеральну прокуратуру України спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 шляхом опублікування не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Генеральної прокуратури України під заголовком «Спростування», тим самим шрифтом, на тому самому місті шпальти, де містилася стаття, вступну та резолютивну частини цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що Генеральною прокуратурою України, як компетентним державним органом, було поширено у статті «Генпрокуратура розслідує факти розкрадання понад 4 млрд гривень, у результаті яких банки опинилися у стані неплатоспроможності» недостовірну інформацію стосовно позивача, яка

не має статусу офіційної, не підтверджена належними доказами, зокрема обвинувальним вироком суду чи судовими рішеннями, що є порушенням фундаментального принципу презумпції невинуватості, пославшись при цьому на прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Така інформація завдає шкоди немайновим правам позивача, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а тому вона підлягає спростуванню

у такий самий спосіб, яким вона була поширена. Щодо інформації про проведення обшуку суд свого висновку не зробив. Також суд зазначив, що спростування недостовірної інформації є достатньою сатисфакцією для відновлення порушеного права позивача, зважаючи на те, що розмір моральної шкоди ним визначено в 1 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що офіційне висловлювання Генеральної прокуратури України

про факт причетності позивача до злочинної організації є таким, що порушує право на справедливий суд та завдає шкоди немайновим правам ОСОБА_1 , а саме право на використання імені, а, відтак, його честі і гідності. Спірна інформація у публікаціях відповідача має негативний характер щодо особи ОСОБА_1 , вона викладена у формі твердження,

а не оціночного судження та є образливою для нього, що є підставою для захисту порушеного права та спростування недостовірної інформації. Суд також послався на міжнародні-правові акти і прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Генеральна прокуратура України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, а у решті - оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 судові рішення не оскаржив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва. Зупинено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Генеральної прокуратури Українимотивована тим, щосуди не врахували та не дослідили наведені нею доводи та подані прокуратурою докази. Положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом спільного інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Саме такою є інформація про кримінальні провадження, які розслідуються органами прокуратури України. Позивач підозрюється у тому, що будучи організатором та керівником злочинної організації, члени якої за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, вчинив розтрату чужого майна,

банків шляхом зловживання своїм службовим становищем, повторно,

в особливо великих розмірах. На підтвердження зазначеного Генеральною прокуратурою України було надано суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копії повідомлення про підозру ОСОБА_1 , постанови органів досудового розслідування від 28 квітня 2017 року про оголошення його у розшук, лист Національного банку України від 15 березня 2017 року та ухвали слідчих суддів про надання дозволів на проведення обшуків. Посилання судів на те, що вищенаведені документи не є документами, які встановлюють винність особи і вчиненні кримінального правопорушення, а тому і поширена відповідачем інформація є недостовірною безпідставні, так як в оспорюваній публікації про винність позивача не йдеться. Крім того, інформація, яка викладена у повідомленні про підозру, є достовірною, оскільки прокуратура повідомила про перебіг розслідування провадження і його результат, а не про винність позивача у вчиненні кримінальних правопорушень.

Також суди не звернули уваги на те, що спростування інформації, яка міститься у повідомленні про підозру, у порядку цивільного судочинства

є недопустимим, оскільки це впливає на наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення, а підлягає дослідженню та розгляду

в кримінальному провадженні.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Поширена відповідачем інформація щодо ОСОБА_1 не відповідає дійсності, нічим не підтверджена, оскільки не існує жодного судового рішення, зокрема вироку суду, який

би встановлював, або його причетність, або вину. Висловлювання компетентного органу - Генеральної прокуратури України - про нібито факт очолення злочинної організації позивачем є неприпустимим та таким, що порушує право на справедливий суд, завдає шкоди немайновим правам позивача, його честі та гідності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 травня 2017 року Генеральною прокуратурою України на власному

веб-сайті у мережі Інтернет було розміщено публікацію під назвою «Генпрокуратура розслідує факти розкрадання понад 4 млрд гривень,

у результаті яких банки опинились у стані неплатоспроможності», в якій зазначено, що «Управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями спільно з управлінням процесуального керівництва

у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактами розкрадання протягом 2011-2014 років службовими особами та акціонерами ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ПАТ «ТЕРРА БАНК», власником яких був ОСОБА_1, грошових коштів на загальну суму понад 4 млрд гривень, у результаті чого опинились в стані неплатоспроможності. Розкрадання вказаних коштів вчинено шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками зазначених банківських установ. На даний час слідством доведені факти розкрадання належних ПАТ «ТЕРРА БАНК» 360 млн грн, у зв`язку з чим повідомлено про підозру у вчиненні розкрадань грошових коштів банків в особливо великих розмірах семи членами встановленої злочинної організації, на чолі з ОСОБА_1», «27.04.2017 року за оперативного супроводження Департаменту захисту економіки Національної поліції України слідчими проведено обшуки за місцем проживання даних осіб, які входять до злочинної організації».

У своєму позові ОСОБА_1 вказував про те, що протягом

2011-2014 років він не був та не є власником, чи акціонером ПАТ «ТЕРРА БАНК», не входив до органів управління банку (згідно статуту) ПАТ «ТЕРРА БАНК», тобто не обіймав посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків. Саме тому, ОСОБА_1 , не будучи власником та/або керівником ПАТ «ТЕРРА БАНК», не будучи акціонером банку, не міг впливати на процеси, що відбувались

з ПАТ «ТЕРРА БАНК», а тому не може бути суб`єктом злочину, про який йшлося у публікації, а тим паче головою злочинної організації, яка розкрадала грошові кошти шляхом укладення ряду сумнівних кредитних договорів із суб`єктами господарювання з ознаками фіктивності, які прямо чи опосередковано були пов`язані з власниками та керівниками ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Позивач був акціонером ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та є Головою наглядової (Спостережної) ради ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» і мав право голосу для вирішення питань, віднесених до компетенції Спостережної ради або делегованих їй повноважень, проводилося голосування та приймалося рішення простою більшістю голосів, що безумовно вказує на колегіальне, а не одноособове, вирішення питань діяльності та організації банку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

У касаційній скарзі Генеральна прокуратура України зазначає, що дослідження і спростовання її інформації, яка міститься у повідомленні про підозру, що зробили суди, можливе лише у кримінальному провадженні (кримінальному судочинстві), а не в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що при наданні оцінки цим доводам касаційної скарги необхідно визначитись з юрисдикцією спору, а в силу імперативної норми - частини шостої статті 403 ЦПК України - це належить до виключних повноважень Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи про порушення судами правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 757/25649/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець