ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/1261/17 Головуючий суддя І інстанції Тордія Е.Н.
Провадження № 22-ц/818/1154/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Тордія Е.Н., по цивільній справі № 637/1261/17 за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука Сергія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на спадкове майно за законом,

встановив:

01 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука Сергія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_8. Звернувшись до нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємиці першої черги вона дізналась, що померлими складені заповіти, які вони не могли підписати, так як перебували у такому стані здоров'я, коли не могли відповідати за свої дії. За заповітом складеним 8 травня 2010 року мати заповідала все своє майно своїй онучці ОСОБА_9 В цей час мати хворіла на онкозахворювання, приймала відповідні ліки, а тому не могла підписувати ніякі документи, ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Батько також мав хронічні захворювання та не міг підписати заповіт 1 червня 2010 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила визнати заповіти посвідчені приватним нотаріусом Томчуком С.М., недійсними та визнати на нею право власності на майно, що не охоплено заповітами, а саме: 1/2 частину гаражу, літньої кухні, сарай, двір, який був не приватизований.

В судовому засіданні відповідач приватний нотаріус Томчук С.М. позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що його було викликано подружжям ОСОБА_8 для складання заповітів. 8 травня 2010 року ним був складений заповіт від імені ОСОБА_7, яка дійсно хворіла але чітко виказала свою волю, яку він зафіксував у заповіті, після чого оголосив його, а остання його підписала. 1 червня 2010 року він посвідчив заповіт він імені ОСОБА_8, який також чітко виразив своє волевиявлення яке він зафіксував у заповіті. Після смерті спадкодавців за отриманням спадщини звернулись спадкоємці: за заповітом ОСОБА_9, ОСОБА_5, за законом ОСОБА_3 15 березня 2011 року ОСОБА_9, ОСОБА_5, отримали свідоцтва про права на спадщину за заповітом. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 15 березня 2011 року ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3 уклали договір про розподіл спадкового майна, про що їм були видані відповідні свідоцтва, яке було зареєстровано. Із зазначеного вбачається, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 15 березня 2011 року, до суду звернулась лише 1 грудня 2017 року, тобто зі спливом більше ніж п'яти років позовної давності. При цьому будь яких пояснень щодо спливу строку звернення не надала. Тому вважає, що позовні вимоги позивача є надуманими, безпідставними, просив застосувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності та відмовити позивачу в позові у повному обсягу.

До участі у справі у якості третіх осіб судом були залучені спадкоємці: ОСОБА_9, ОСОБА_5

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи у своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не заперечував.

Представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що дійсно подружжя ОСОБА_5, які доводяться їй дідом та бабкою, склали в 2010 році заповіти, якими все своє майно заповідали частково їй та ОСОБА_5 Баба з дідом були люди похилого віку, хворі але всі свої дії вони розуміли до останнього часу. Дідусь вів щоденник, у якому все записував. Це була саме їх воля скласти заповіти, які і були посвідчені. Після їх смерті вона як спадкоємиця за заповітом отримала належне їй майно. ОСОБА_3 також отримала грошові заощадження батьків, про що їй було видане відповідне свідоцтво. Окрім того ними було підписано договір про розподіл спадкового майна в 2011 році. Будь - яких претензій за весь цей час позивачем не висувалися, тому вважає, що позовні вимоги є надуманими, окрім того пред'явленими після спливу строку позовної давності , наслідками якого є відмова у задоволені позовних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове яким задовольнити її позов.

Вказала, що рішення незаконне, необґрунтоване, судом не було прийнято до уваги те, що ОСОБА_9 скористалась тим, що її бабуся ОСОБА_7 знаходилась у дуже важкому фізичному стані, вона не тільки не могла підписувати заповіт, вона навіть сидіти без сторонньої допомоги не могла та розмовляти, оскільки була онкохворою, ці пояснення надала в судовому засіданні сімейна медична сестра ОСОБА_10, яка навідувалася до її матері та робили їй уколи та за призначенням Харківського обласного онкологічного відділення за призначенням ставила капельниці «хімію». Це також підтверджується щоденником її батька ОСОБА_8 і два листки справи а.с.116-121, в якому він описує як тяжко хворіла ОСОБА_7 та як він за нею доглядав.

Зазначила, що в день складання заповіту 08.05.2010 року о 06-00 годині ОСОБА_7 був високий тиск 149/136 у зв'язку з чим була викликана швидка медична допомога та їй був зроблений укол в складі речовин кофеїн-бензонат, сульфакамфокаїн, та трамадол, який є психотропним опіоїдним анальгетиком, і в цей же день о 11-45 годині приїхав нотаріус який склав заповіт то виникає питання чи могла людина перебуваючи у такому стані робити якісь дії. Тому приватний нотаріус порушив абзац третій ч.2 ст.1248 ЦК України.

ОСОБА_6 у письмовому відзиві просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

В обґрунтування вказала, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.2011 року, підписавши із ОСОБА_9 та ОСОБА_5 договір про розподіл спадкового майна від 15 березня 2011 року, а саме з 15 березня 2011 року. Вона та представник третьої особи заявили до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У письмовому відзиві приватний нотаріус Шевченківського районного нотаріального округу Томчук С.М. проситьапеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

На обґрунтування вказав на ті ж самі заперечення проти позову, які він зазначив в суді першої інстанції щодо законності своїх дій при посвідченні заповітів. Тому вважає, що позовні вимоги позивача є надуманими, безпідставними, суд правильно застосував строки позовної давності та відмовив позивачу в позові у повному обсязі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин пропустила строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом. Підстав зупинення чи переривання перебігу позовної давності в суді не встановлено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ст. 225 ЦК України визначенні такі правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними:

1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.261ч.1, ст.267, ч.2-4 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2010 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Однак, всупереч положенням ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суд першої інстанції не з'ясував, чи доведений заявлений по справі позов про визнання заповітів недійсними та про визнання права власності на майно, яке не охоплюється заповітами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва ( серія НОМЕР_1 видане 13 травня 2010 року ВРАЦС Шевченківського РУЮ Харківської області ) про те що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7.

З свідоцтва ( серія НОМЕР_2 виданого 13 липня 2010 року ВРАЦС Шевченківського РУЮ Харківської області ) вбачається що, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8.

Зі змісту копії заповіту від 8 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. вбачається, що ОСОБА_7, діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій зробила розпорядження на випадок своєї смерті такого змісту: належну їй на праві особистої приватної власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_9. Заповіт записаний зі слів ОСОБА_7, прочитаний уголос до підписання і власноруч підписаний ОСОБА_7

1 червня 2010 року ОСОБА_8, який, діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій зробив розпорядження на випадок своєї смерті такого змісту: належну йому на праві особистої приватної власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_9; належну частину гаражу, який розташований за цією ж адресою, що позначений за планом земельної ділянки літ.Г та належній на праві приватної власності автомобіль заповів сину ОСОБА_5. Заповіт записаний зі слів ОСОБА_8 прочитаний уголос до підписання і власноруч підписаний ОСОБА_8

15 березня 2011 року ОСОБА_8 отримав свідоцтва про права на спадщину за законом на грошові кошти які залишись після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7, яке зареєстровано за № 508.

Згідно свідоцтва про права на спадщину за законом ОСОБА_3 отримала спадщину за законом на грошові кошти, які залишись після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7 яке зареєстровано за № 510.

З договору про розподіл спадкового майна від 15 березня 2011 року вбачається ,що ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3 домовились про таке: 1/2 гаражу , який розташований при житловому будинку АДРЕСА_1 на не приватизованій ділянці переходить до ОСОБА_9 Грошові вклади які належали ОСОБА_8, ОСОБА_7 розподілялися між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Сторонами вирішено розподіл майна проводити без доплат.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статтях 77-80 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Судом першої інстанції за заявленим у судовому засіданні клопотанням позивача про призначення про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи ухвалою від 16 квітня 2018 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (а.с. 157-158 т. 1).

Однак, вказана судова експертиза не була проведена у зв'язку з тим, що судовим експертам не було надано медичну документацію стосовно психічного стану ОСОБА_7, ОСОБА_8 за життя, а також - амбулаторних їх карток, які були необхідні експертам для проведення судової експертизи. Згідно до довідки головного лікаря Шевченківської центральної районної лікарні медичні амбулаторні картки спадкодавців були знищені згідно відповідних актів від 11.01.2016р. за спливом 5-річного терміну їх зберігання (а.с. 167, 168, 170). Позивач під час апеляційного розгляду справи також не надала медичних документів про стан здоров'я спадкодавців та не заявляла клопотання про призначення повторної судової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, всупереч свого процесуального обов'язку позивач не надала до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, якими у даному випадку не можуть бути показання свідків, на підтвердження своїх доводів про те, що спадкодавці при укладенні заповіту не розуміли значення своїх дій або не могли ними керувати, що вони за своїм станом здоров'я не могли особисто підписати спірні заповіти.

Що стосується вимог про визнання права власності на 1/2 частину гаражу, літньої кухні, сараю, двору, то позивач не довела, що вказане майно не було охоплено спірними заповітами, оскільки це майно входить до складу домоволодіння, стосовно якого спадкодавці у заповітах висловили свою волю, і не становлять окремого спадкового майна. Як вбачається з технічного паспорту на садибний житловий будинок № 78 по вул. Гордєєва в селищі Шевченкове Харківської області до вказаного домоволодіння входить гараж, літня кухня, сарай, двір (а.с. 137-142).

Доводи скарги стосовно того, що нотаріус при посвідченні заповітів порушив порядок посвідчення, перебувають поза межами підстав заявленого ОСОБА_3 позову про те, що спадкоємці при підписанні заповітів через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювали значення своїх дій та не могли ними керувати, на підставі чого ці заповіти вона просила суд визнати недійсними, таких вимог суд першої інстанції не розглядав (а.с. 21-24 т. 1), тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів відхиляє ці доводи, як такі, що перебувають поза межами розглянутої справи.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити за недоведеності позову, а не внаслідок спливу трирічного строку позовної давності.

Таким чином, оскільки рішення суду першої ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, за недоведеністю.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука Сергія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовити з інших підстав, за недоведеністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.