Єдиний унікальний номер 219/8771/16-ц Номер провадження 22-ц/804/2449/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Санікової О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Максим Геннадійович, на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову у справі № 219/8771/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ спільного майна; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (суддя першої інстанції Хомченко Л.І.), -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Зазначала, що з 22 червня 2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано.

В період шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали 2 автомобіля:

- CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , колір сірий;

- FORD KUGA, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , колір сірий.

Посилаючись на те, що обидва автомобілі зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , що шлюб між ними розірвано, після розірвання шлюбу відповідач одноособово користується зазначеними автомобілями та не бажає передавати їх в її користування та розпорядження, не бажає сплатити їй Ѕ вартості спірного майна, просила визнати зазначені автомобілі спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та поділити спільне майно подружжя:

- виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , колір сірий,

- виділити ОСОБА_3 у власність автомобіль CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , колір сірий (а.с. 8 - 10 т. 1).

28 грудня 2016 року ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ спільного майна.

Додатково зазначала, що під час розгляду справи з Територіального сервісного центру 1442 МВС України надійшли відомості про те, що право власності на спірний автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1600 від 26 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , перейшло до покупця ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю, що на час продажу автомобіля FORD KUGA вона була його співвласником, але автомобіль відчужено без її згоди, просила:

1) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобілі:

- CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , колір сірий;

- FORD KUGA, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , колір сірий;

2) визнати договір купівлі-продажу автомобіля FORD KUGA, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 26 травня 2016 року недійсним;

3) поділити спільне майно подружжя:

- виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , колір сірий,

- виділити ОСОБА_3 у власність автомобіль CHEVROLET NIVA, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , колір сірий (а.с. 230 - 234 т. 1).

11 червня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову (а.с. 2 - 3 т. 4).

В обґрунтування заяви зазначив, що під час шлюбу позивач та відповідач ОСОБА_3 за спільні кошти придбали автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номерНОМЕР_3 , кузов НОМЕР_5 , колір сірий. Державна реєстрація автомобіля здійснена на ім`я відповідача.

В теперішній час шлюб між ними розірвано, спільне господарство не ведеться.

26 травня 2016 року відповідач без відома та згоди позивача ОСОБА_2 переоформив право власності на автомобіль FORD KUGA, на ім`я своєї рідної сестри ОСОБА_1 . Оскільки відповідач ОСОБА_3 продовжує користуватися автомобілем, угоду купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вважає удаваною.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 продовжує одноособово користуватися автомобілем, не бажає передавати їй автомобіль для використання та розпорядження, не бажає виплачувати їй половину вартості спірного майна, використовує автомобіль для своїх особистих потреб, що документи на спірний автомобіль знаходяться у відповідачів, що позбавляє її права володіти, користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем на свій розсуд, що відповідач ОСОБА_3 вже одного разу розпорядився їх спільною власністю, у неї є підстави вважати, що відповідачі можуть повторно здійснити переоформлення права власності на іншу особу, вважає, що є крайня необхідність вжити заходи забезпечення її позову, та просила накласти арешт на автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номерНОМЕР_3 , кузов WF0RXXGCDRCR2325, колір сірий, заборонивши його відчуження та використання; передати автомобіль ОСОБА_2 на зберігання до прийняття рішення у цивільній справі № 219/8771/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ спільного майна подружжя (а.с. 2 - 3 т. 4).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

У порядку забезпечення позову ОСОБА_2 накладено арешт на автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , колір сірий, який на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши його використання та відчуження.

В частині передачі спірного автомобілю FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , колір сірий, ОСОБА_2 на зберігання до прийняття рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ спільного майна - відмовлено (а.с. 7 - 9 т. 4).

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформаційної довідки від 26 жовтня 2016 року № 3555 ТСЦ-1442 РСЦ МВС в Донецькій області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником автомобіля FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 ,колір сірий. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання подальшого рішення суду, а тому суд вважає можливим заяву позивача задовольнити частково і у порядку забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 накласти арешт на автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 ,колір сірий, який належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, заборонивши його використання та відчуження (а.с. 7 - 9 т. 4).

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру серії ДН № 081610 від 15 липня 2019 року (а.с. 17) діє адвокат Гуревич М.Г., в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2019 року та відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Зазначає, що заяву про забезпечення позову від 11 червня 2019 року в інтересах позивача подано ОСОБА_6 як представником позивача.

Оскільки ціна основного та зустрічного позову у цій справі перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа судом малозначною не визнавалася, представництво у цій справі відповідно до статті 60 ЦПК України має здійснюватися лише адвокатом.

Крім того, для розгляду заяви про забезпечення позову було заведено окреме провадження за номером № 2-з/219/17/2019, яке відрізняється від номеру загального провадження, в якому розглядається справа по суті.

Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову, яке розглядалося в межах однієї справи, але в різних провадженнях, суд мав застосовувати норми процесуального закону, чинного на день подання заяви про забезпечення позову, зокрема норми статті 60 ЦПК України щодо належного представництва.

Суд не врахував, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не є адвокатом, відомості про нього як про адвоката відсутні як в матеріалах справи, так і в Єдиному реєстрі адвокатів України, у зв`язку з чим він не мав права звертатись до суду із заявою про забезпечення позову, а суд не мав права таку заяву задовольняти.

До того ж зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_6 подав заяву про забезпечення позову не від імені позивача, а від свого власного імені, хоча він не є стороною у справі. Посилання на те, що заява про забезпечення позову подається саме позивачем, зазначена заява не містить.

Також в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору саме ОСОБА_2 Наявна в матеріалах справи квитанція з призначенням платежу " НОМЕР_6 , ОСОБА_6 ; судовий збір" не може бути підтвердженням факту сплати судового збору ОСОБА_2 , оскільки у даному документі відсутнє як прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 , так і її ідентифікаційний код (РНОКПП), а також відсутнє посилання на те, що даний платіж вчинено ОСОБА_6 по даній справі та в інтересах чи за дорученням Ракітіної ОСОБА_7 . А. Отже, відповідно до частини дев`ятої статті 153 ЦПК України суд мав повернути заяву заявнику, оскільки її подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Ухвала про відстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин у суду взагалі не було підстав для розгляду заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року провадження у справі було зупинено та на день постановлення оскаржуваної ухвали від 11 червня 2019 року провадження у справі поновлено не було, що виключало вчинення будь-яких процесуальних дій, в тому числі і забезпечення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення. Однак в порушення вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення суд взагалі не зазначив, яким чином невжиття запропонованих у заяві про забезпечення позову заходів може утруднити виконання рішення та у зв`язку з чим він дійшов таких висновків.

Зокрема, позовні вимоги ОСОБА_2 полягають у визнанні автомобіля, що є предметом забезпечення, спільною сумісною власністю сторін, визнання договору купівлі-продажу цього автомобіля недійсним та поділ майна з виділом їй даного автомобіля.

У зв`язку з цим використання даного автомобіля жодним чином не перешкоджає виконанню можливого рішення щодо будь-якої із вказаних вимог ОСОБА_2

Жодних доводів та підтверджень того, що використання спірного автомобіля може якимось чином ускладнити виконання можливого рішення в заяві про забезпечення позову та в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач не бажає надати в користування спірний автомобіль та сплатити половину його вартості. Проте такі позовні вимоги у даній справі не заявлялись (а.с. 14 - 15 т. 4).

Копія апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич М.Г., позивачем ОСОБА_2 отримана 03 вересня 2019 року, відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - 31 серпня 2019 року, третьою особою ОСОБА_4 - 03 вересня 2019 року, третьою особою ОСОБА_5 - 31 серпня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 31, а.с. 32, а.с. 33, а.с. 35, а.с. 41).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 учасниками справи на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду 18 вересня 2019 року з`явився лише представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М.Г.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду 18 вересня 2019 року не з`явилася, подала до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що до суду не з`явився її представник ОСОБА_6 з невідомих їй причин, а тому вона позбавлена можливістю скористатися правовою допомогою (а.с. 49 т. 4).

З метою забезпечення права позивача ОСОБА_2 на правову допомогу апеляційний суд відклав розгляд справи в межах строку розгляду цієї справи, який спливає 26 вересня 2019 року, на 25 вересня 2019 року, про що позивач була повідомлена 18 вересня 2019 року телефонограмою № 479, яка зареєстрована в Журналі телефонограм Донецького апеляційного суду по цивільним справам (а.с. 53, а.с. 54). Крім того, повістку про розгляд справи 25 вересня 2019 року позивач ОСОБА_2 отримала 20 вересня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 58 т. 4).

В судовому засіданні апеляційного суду 25 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М.Г. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду 25 вересня 2019 року не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_2 25 вересня 2019 року електронною поштою надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 59 - 60).

Відповідач ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про причини неявки в судове засідання 25 вересня 2019 року не повідомили і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М.Г., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич М.Г., підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (частина перша статті 150).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150).

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно частини четвертої статті 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частини п`ятої статті 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина шоста статті 153 ЦПК України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд взагалі не зазначив, яким чином невжиття запропонованих у заяві про забезпечення позову заходів може утруднити виконання рішення та у зв`язку з чим він дійшов таких висновків.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , колір сірий, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , та заборонивши його використання та відчуження, суд першої інстанції не зазначив для чого потрібно повторно забезпечувати позов ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, та шляхом заборони його відчуження, якщо вже є така, що набрала законної сили ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року, якою вже було задоволено заяву ОСОБА_2 від 28 грудня 2016 року про забезпечення позову у справі № 219/8771/16-ц (провадження №2-з/219/32/2016) та накладено арешт на автомобіль FORD KUGA 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 , заборонено здійснювати будь-які дії, пов`язані з відчуженням вказаного автомобіля; в частині передачі автомобіля на зберігання ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 221 - 222, а.с. 225 - 226 т. 1).

В матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року.

В матеріалах справи є постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 53291304 від 23 лютого 2017 року з примусового виконання ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року у зв`язку із повним фактичним виконанням (а.с. 61 - 62 т. 2).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони використання автомобілю FORD KUGA, 2013 року випуску, тобто застосовуючи вид забезпечення позову, який не був застосований ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року, суд в порушення частини сьомої статті 153 ЦПК України не зазначив підстави обрання такого заходу забезпечення позову, не зазначив які саме обставини змінилися в період з 29 грудня 2016 року по 11 червня 2019 року, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав ОСОБА_2 або поновлення її порушених прав, за захистом яких позивач звернулася до суду. Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову від 28 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 також просила забезпечити позов в тому числі і шляхом заборони використання автомобіля (а.с. 221 - 222 т. 1). Проте в цій частині її заява задоволена не була (а.с. 225 - 226 т. 1).

В заяві про забезпечення позову від 11 червня 2019 року позивач в порушення частин першої, четвертої статті 151 ЦПК України не обґрунтувала доцільність вжиття саме такого виду забезпечення позову як заборона використання автомобілю, у задоволенні якого їй вже було відмовлено ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року, не мотивувала зміну обставин в період з 29 грудня 2016 року по 11 червня 2019 року, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист її прав або поновлення її порушених прав, за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обґрунтовано зазначає, що жодних доводів та підтверджень того, що використання спірного автомобіля може якимось чином ускладнити виконання можливого рішення ані в заяві про забезпечення позову, ані в оскаржуваному судовому рішенні не наведено.

В заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтувала і доцільність повторного вжиття видів забезпечення позову (накладення арешту на автомобіль, заборона здійснювати будь-які дії, пов`язані з відчуженням автомобіля), які вже за її ж заявою вжиті ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2016 року.

Звернувшись з заявою про забезпечення позову шляхом заборони власнику користуватися спірним автомобілем, позивач в заяві не зазначила пропозицію щодо зустрічного забезпечення, яке може забезпечити відшкодування збитків відповідача ОСОБА_1 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову шляхом заборони використання автомобіля.

Відсутність у заяві про забезпечення позову відповідно до пунктів 4 - 6 частини першої статті 151 ЦПК України обґрунтування доцільності вжиття кожного з зазначених у заяві заходів; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, перешкоджає апеляційному суду вирішити питання щодо забезпечення позову по суті, оскільки відповідно до частини дев`ятої статті 153 ЦПК України встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Проте повернення заяви про забезпечення позову, яка адресована суду першої інстанції, не є компетенцією суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, є частково обґрунтованими.

Проте доводи апеляційної скарги про неналежне представництво ОСОБА_6 . апеляційний суд вважає не обґрунтованими.

Провадження у справі № 219/8771/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна, предметом якого є в тому числі спірний автомобіль FORD KUGA, 2013 року випуску, державний реєстраційний номерНОМЕР_3 , кузов WF0RXXGCDRCR2325, колір сірий, який надійшов до суду першої інстанції 05 вересня 2016 року (а.с. 8 - 9 т. 1), відкрито ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2016 року (а.с. 29 т. 1).

Відповідно до п/п 11 пункту 161 розділу XV Перехідні положення Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Оскільки провадження у справі № 219/8771/16-ц розпочато до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", представництво в суді у цій справі, в тому числі і за заявою про забезпечення позову, до ухвалення остаточного судового рішення, яке не підлягає оскарженню, здійснюється за правилами, які діяли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", тобто відповідно до статей 40, 42 ЦПК України в редакції станом на 15 вересня 2016 року (дата відкриття провадження у справі).

Відповідно до статті 40 ЦПК України в редакції станом на 15 вересня 2016 року представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до статті 42 ЦПК України в редакції станом на 15 вересня 2016 року повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; 3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

В матеріалах справи є довіреність позивача ОСОБА_2 , якою вона уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси в тому числі у всіх судах з усіма правами, які надані законом зокрема позивачу; для чого надала йому право подавати від її імені заяви, позовні заяви, апеляційні, касаційні скарги, виконувати всі інші дії, пов`язані з цим дорученням (а.с. 15 т. 1). Довіреність ОСОБА_2 посвідчена нотаріально 02 серпня 2016 року та видана терміном на три роки, дійсна до другого серпня 2019 року (а.с. 15 т. 1). Отже, на час подання заяви про забезпечення позову 11 червня 2019 року довіреність позивача ОСОБА_2 була дійсна і представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 . ОСОБА_9 діяв в інтересах позивача на законних підставах. Доводи апеляційної скарги про те, що у цій справі представництво відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII має здійснювати лише адвокатом, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до пунктів 2.14, 2.15 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується АСДС автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях. Номер справи має наступний формат: код суду/порядковий номер в цьому році/рік реєстрації.

В АСДС також формується номер провадження, який містить індекс, код суду, порядковий номер справи (матеріалів кримінального провадження) у поточному році, рік реєстрації, інші дані, необхідні для діловодства відповідного суду (пункт 2.14).

Реєстрація та облік судових справ (матеріалів кримінального провадження) у місцевому загальному суді здійснюються згідно з індексами, зокрема, "2" - цивільні справи позовного провадження, позовні заяви; "2-з" - заяви про забезпечення позову, доказів у цивільних справах (пункт 2.15).

Відповідно до пункту 2.2.4 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яке затверджено рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (в редакції станом на 15 вересня 2016 року, яка є чинною на час надходження заяви про забезпечення позову), кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження судової справи в інстанціях чи надходження судової справи за підсудністю з іншого суду будь-якої юрисдикції, в тому числі в разі повторного надходження судової справи після її належного оформлення, та який повинен обов`язково вказуватися судами всіх інстанцій в судовому рішенні.

Структура єдиного унікального номера судової справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри) / номер судової справи за порядком у поточному році / рік реєстрації (дві цифри).

Згідно пункту 2.2.5 Положення автоматизованою системою може автоматично формуватися номер провадження судової справи, необхідний для діловодства відповідного суду. Цей номер може містити, зокрема, індекс, код суду, номер судової справи за порядком у поточному році, рік реєстрації, інші дані, необхідні для діловодства відповідного суду.

Отже, для ідентифікації судової справи визначається виключно її єдиний унікальний номер, а реєстрація у місцевому загальному суді судових заяв відповідно до індексів, зокрема заяв про забезпечення позову за індексом 2з, необхідно виключно для діловодства відповідного суду.

Відповідно до статті 187 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та статті 122 ЦПК України в редакції, яка діяла станом на 15 вересня 2016 року, провадження у справі відкривається за позовною заявою. ЦПК України, як у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, так і у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, не передбачено відкриття провадження за заявою про забезпечення позову.

Номер провадження за заявою про забезпечення позову свідчить лише про те скільки заяв про забезпечення позову було подано до відповідного суду у відповідному році.

Слід зазначити, що заява про забезпечення позову від 05 вересня 2016 року, яка була подані позивачем ОСОБА_2 одночасно з пред`явленням позову та підшита до матеріалів справи №219/8771/16-ц (провадження 2/219/4148/2016) також має реєстраційний номер провадження з індексом 2з, а саме 2з/219/17/2016, який зазначено судом в ухвалі від 05 вересня 2016 року про повернення заяви одночасно з зазначенням єдиного унікального номеру справи (а.с. 23 - 24 т. 1).

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року №173, номер провадження, необхідний для діловодства суду, автоматизованою системою щороку змінюється, тобто у цій справі, яка перебуває в провадженні суду першої інстанції з 2016 року, номер провадження змінювався вже тричі (на початку 2017, 2018, 2019 років), що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді заяви про забезпечення позову 11 червня 2019 року, яка розглядалася в межах однієї справи, але в різних провадженнях, суд мав застосовувати норми процесуального закону, чинного на день подання заяви про забезпечення позову, зокрема норми статті 60 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який діє на час звернення представника позивача ОСОБА_6 . 11 червня 2019 року до суду з заявою про забезпечення позову, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_6 подав заяву про забезпечення позову від імені позивача, а саме, в заяві зазначено: "в период брака мы с ответчиком за совместные деньги приобрели…", "указанный автомобиль был приобретен нами…", "24 мая 2016 года во время очередной ссоры ОСОБА_10 причинил мне телсные повреждения", "брак между нами официально расторгнут" тощо, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову подана від власного імені ОСОБА_6 , хоча він не є стороною у справі, а не від імені позивача ОСОБА_2 .

З цих же підстав апеляційний суд вважає необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору ОСОБА_2 . До заяви про забезпечення позову додана квитанція про сплату судового збору ОСОБА_6 , який у цій справі діє як представник ОСОБА_2 та в її інтересах.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову провадження у справі ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року було зупинено та на день постановлення оскаржуваної ухвали від 11 червня 2019 року не поновлено, що виключало вчинення будь-яких процесуальних дій, в тому числі й забезпечення позову, апеляційний суд зазначає:

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із перебуванням відповідача ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні (а.с. 47 т. 3).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тобто, хвороба відповідача ОСОБА_3 , на час якої було зупинено провадження у справі, не перешкоджала розгляду заяви про забезпечення позову у строки визначені частиною першою статті 153 ЦПК України.

Крім того, відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Проте відповідач ОСОБА_3 своєчасно не повідомив суд про свою виписку зі стаціонарного лікування, не надав суду виписку з історії хвороби, внаслідок чого провадження у справі було відновлено лише 30 серпня 2019 року на підставі заяви позивача ОСОБА_2 від 11 червня 2019 року (а.с. 55, а.с. 67 т. 3), яка була подана одночасно з заявою про забезпечення позову.

Розгляд заяви про забезпечення позову під час, коли провадження у справі було зупинено, не є порушенням норм процесуального права, які відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції:

Керуючись статтями 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Максим Геннадійович, задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову скасувати, направити справу для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

О.С. Санікова