Справа № 558/627/18
номер провадження 2/558/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року Демидівський районний суд

Рівненської області

В складі:

одноосібно суддя Олексюк А.О.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат та неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, в якій просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на її користь, згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30.04.2013 року по цивільній справі №558/194/13-ц на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 01 червня 2010 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, із твердої грошової суми в розмірі по 300 (триста) гривень на кожну дитину щомісячно на тверду грошову суму в розмірі по 1500,00 (одній тисячі пятсот) гривень на кожну дитину щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, повязані з придбанням ліків та одягу для неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 2046 (дві тисячі сорок шість) гривень 60 копійок та неустойку за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30.04.2013 року по цивільній справі №558/194/13-ц, в сумі 201121 (двісті одна тисяча сто двадцять одна) гривня 90 копійок. Також просить стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем, ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2010 року. 15 вересня 2014 року рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 15.09.2014 року по цивільній справі №558/239/14-ц шлюб між ними було розірвано. За даним рішенням суду, позивачка відновила своє дошлюбне прізвище «Українчук».

Від спільного подружнього життя у них є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та син ОСОБА_5, 26 серпня 2012 року, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Окрім їхніх спільних дітей, позивачка утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2013 року у цивільній справі №558/194/13-ц за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів було вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, по 300 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 квітня 2013 року і до досягнення повноліття ОСОБА_4, а потім в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_5

06 червня 2013 року по рішенню про стягнення аліментів Демидівським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист за №558/194/13-ц, який було звернуто до примусового виконання.

З 2013 року батько дітей ОСОБА_3 жодної фінансової допомоги дітям не надає (окрім цього, при винесенні рішення про стягнення аліментів, протягом 4-ьох років аліментних зобовязань також практично не виконував), участі у виховані не приймає, не спілкується та не бажає спілкуватись, не цікавиться їхнім життям та потребами. Зокрема, аліменти сплачує лише останні півтора року, заборгованість по аліментах станом на 04.09.2018 становить 6193,00 грн. Тому вона самостійно, власними силами, намагалась та намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати спільних з відповідачем дітей, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом та необхідні для їхнього належного утримання.

Відповідач фізично здоровий, інших дітей та утриманців немає, як відомо позивачці, офіційно не працевлаштований, проте має стабільні доходи від сезонних та ремонтно-будівельних робіт. Та обставина, що відповідач не проживає разом зі своїми дітьми, ніяк не звільняє його від обовязку утримувати своїх дітей, цікавитись ними та надавати їм матеріальну допомогу.

На даний час діти потребують значно більшого догляду та матеріальних витрат, ніж в 2013 році. Зокрема, збільшилися витрати на придбання одягу, шкільного приладдя та навчальних матеріалів, організації відпочинку, ліки.

З моменту ухвалення рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30.04.2013 по цивільній справі №558/194/13-ц змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину, а також зросли ціни на продукти харчування, одяг та ліки, комунальні послуги тощо, що відповідним чином збільшило її власні витрати на утримання та догляд за неповнолітніми дітьми. Розміру визначених аліментів в 2013 році, а саме по 300 гривень на кожну дитину, по суті вистачає на два-три дні.

На даний момент, позивачка не працевлаштована. Оскільки син ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю, він потребує постійного догляду, у звязку з чим позивачка не має можливості працевлаштуватись. Зважаючи на вказані обставини, позивачка знаходиться на обліку у Демидівському управління соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам, проте її недостатньо для забезпечення усіх потреб сина та для його лікування. З кожним місяцем ціна на ліки підвищується, у вересні 2018 року на ліки для сина ОСОБА_7 позивачка витратила 1067 гривень. У звязку з хворобою сина ОСОБА_5 позивачка змушена постійно відвідувати лікарів та проходити обстеження (електроенцефалограма, компютерна томографія, рентгенографія, аналізи і т.д.), часто перебуває на лікуванні у КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня», що потребує значних коштів. Щодо сина ОСОБА_8, то він відвідує школу, що збільшило витрати і на його утримання.

Окрім витрат на лікування на меншого сина, мінімальна сума на утримання однієї дитини в місяць в середньому становить 3000 гривень, а саме: на одяг ( гольфи, футболки, взуття, сорочки і т.д.) 600 гривень;

- на харчування (каші, м'ясо, овочі, фрукти, і т.д) 1050 гривень (в середньому на продукти харчування на день на 1 дитину - 35 грн);

- витрати на проїзд громадським транспортом в лікарню/в школу 350 гривень;

- на шкільне приладдя, посібники, та все необхідне для навчання/розвиваючі ігри 400 гривень

- на засоби гігієни та побутову хімію (дитяча олійка, крем, шампуні, мило, дитячий порошок, дитяча зубна паста та інше) 350 гривень

- на ліки від сезонних простуд, вітаміни 200 гривень;

- на дозвілля 50 грн.

З урахуванням викладеного, вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей до 1500,00 (однієї тисячі пятсот) гривень на кожну дитину. Так як відповідач не має постійного заробітку, вважає, що стягнення аліментів має проводитись у твердій грошовій сумі.

Крім того, позивачка вказала, що оскільки стягуваного з відповідача розміру аліментів було недостатнього для задоволення потреб дітей, а сину ОСОБА_7 необхідне постійне лікування, вона просить суд стягнути додаткові витрати на одяг та ліки для сина. Витрати на одяг становлять 1195 гривень, витрати на ліки 2898,19 гривень. Отже, загальна сума додаткових витрат 1195 грн. + 2898,19 грн. = 4093,19 гривень. Позивачка також просить стягнути з відповідача разово половину вартості витрат на ліки та одяг їхнього спільного сина ОСОБА_5 в розмірі 2046 (дві тисячі сорок шість) гривень 60 копійок.

Зважаючи на те, що відповідач нерегулярно сплачував аліменти, станом на 04 вересня 2018 року утворилась заборгованість. У звязку з цим вважаю, що з відповідача має бути стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів.

Утворення заборгованості по сплаті аліментів є прямим наслідком вини відповідача, вираженої у абсолютній байдужості до своїх дітей. Так, ОСОБА_3 фізично здоровий, офіційно не працевлаштований, проте має постійний дохід від сезонних та ремонтно-будівельних робіт, протягом останніх 6 років жодним чином не цікавиться життям, здоровям та матеріальним забезпеченням своїх дітей.

Згідно здійсненого державним виконавцем розрахунку станом на 04.09.2018 року за ОСОБА_3 згідно виконавчого листа за № 558/194/13-ц виданого 06.06.2013 року рахується заборгованість по сплаті аліментів на мою користь на суму 6193 (шість тисяч сто девяносто три) гривні 00 копійок.

Загальна сума неустойки внаслідок прострочення відповідачем сплати аліментів за період із 03 квітня 2013 року по 04 вересня 2018 року включно становить 201121 (двісті одну тисячу сто двадцять одну) гривню 90 копійок та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Вважаю, що жодних обставин, які б виключали вину відповідача у виникненні заборгованості по аліментних зобов`язаннях, не існує.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду за клопотанням про розгляд даної цивільної справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав і просить їх задовільнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про розгляд даної справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково, згідно поданого відзиву. Так, згідно відзиву, ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, згідний на збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Демидівського районного суду від 30.04.2013 року, згідно якого з нього стягуються аліменти в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину , погоджується на сплату аліментів в розмірі по 1050 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочинаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Також згідний, щоб з нього було стягнуто витрати з придбання ліків в розмірі 1450 грн. В решті позовних вимог просить відмовити. Відповідач свій відзив мотивує наступним, що станом на 01.01.2019 року заборгованість в нього по аліментах відсутня. Вважає, що позивач у позовній заяві не навела належних та допустимих доказів, які б свідчили про покращення його матеріального становища. Майновий стан відповідача з 2014 року не покращився. На даний час постійної роботи в нього немає. І він безробітний, але періодично їздить на заробітки в м.Київ на сезонні роботи і його доходи є нерегулярними та мінливими. Тому згідний сплачувати аліменти лише в розмірі по 1050 грн. щомісячно на кожну дитину, а не 1500 грн. Щодо стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 201121,90 грн. просить відмовити, оскільки станом на 01 січня 2019 року заборгованість по аліментах в нього відсутня. В частині стягнення з нього коштів на придбання ліків та одягу в сумі 2046,60 грн., визнає лише половину коштів, які були витрачені в сумі 1450 грн., так як вважає, що придбання ліків та одягу є рівним обов"язком обох батьків.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтв про народження серії 1-ГЮ № 096424 та серії І-ГЮ № 164491 батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_11 /а.с.12,13/.

Шлюб між сторонами розірвано, про що підтверджує рішення про розірвання шлюбу від 15 вересня 2014 року, справа № 558/239/14-ц /а.с.11/.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2013 року, відповідач ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати на користь позивачки ОСОБА_11 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_5, 26 серпня 2012 року аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень, по 300 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття ( а.с.15).

Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів, визначених рішенням суду. Такими підставами є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів, та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

Обставинами, які змінили матеріальний стан позивачки ОСОБА_2 після винесення судового рішення про стягнення на її користь аліментів в розмірі по 300 (триста ) гривень на кожну дитину, вона вважає зростання прожиткового мінімуму для дитини та те, що з моменту винесення рішення суду зросли ціни на продукти харчування, одяг та ліки, комунальні послуги тощо, а відтак змінився її матеріальний стан. Позивачкою на придбання одягу сина ОСОБА_5, 26 серпня 2012 року було сплачено 1195,00 грн. Крім того, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 є інвалідом та потребує постійного догляду, лікування та обстеження.

Відповідно до ч.2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року по 30 червня 2019 року становить 2027 гривень.

При задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів, суд враховує наступне, те, що відповідач офіційно не працює, інших утриманців та неповнолітніх дітей на утриманні не має, є працездатним, його доходи носять мінливий та нерегулярний характер. Відповідач у відзиві зазначив, що лише сезонно їздить на заробітки. Обставин, які б звільняли відповідача від обов"язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей в суді не встановлено. Згідний на збільшення розміру аліментів в розмірі не більше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

У зв"язку з цим, враховуючи положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, та також Закон України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", суд приходить до висновку, що позов в частині збільшення розміру стягуваних аліментів з 300 грн. на кожну дитину на 1500 грн. підлягає частковому задоволенню і вважає за необхідне збільшити розмір аліментів з 300 грн. на кожну дитину до 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, що наближено до 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, враховуючи подальше зростання прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Задовільняючи позовні вимоги позивачки щодо стягнення додаткових витрат, які викликані особливими обставинами та пов"язані з лікуванням, реабілітацією та розвитком здібностей дитини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, судом досліджено епікризи та виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, згідно яких ОСОБА_5, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні РОДЛ з приводу перинатальної гіпоксичної енцефалопатії, пізнього резидуального періоду з синдромом тонусних порушень, затримкою в стато-кінетичному розвитку, та ін. Мікроцефалія. З даних документів вбачається, що ОСОБА_5 потребує повторних курсів відновної терапії через певний період /а.с.18-30/.

Згідно до ч.2 ст.185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово.

Судом досліджено письмові документи (товарні та фіскальні чеки, квитанції), які підтверджують понесені позивачкою ОСОБА_2 додаткові витрати, у звязку з хворобою дитини та витрати на придбання одягу. При цьому витрати на одяг становлять 1195 гривень, витрати на ліки 2898,19 гривень ( фіскальні чеки на придбання ліків №151135, №65633, №41752, №70835 та три етикетки одягу із зазначенням ціни, як доказ витрат на одяг)/а.с.31-32/. При цьому позивачка просить суд стягнути з відповідача разово половину вартості витрат на ліки та одяг їхнього спільного сина ОСОБА_5 в розмірі 2046 (дві тисячі сорок шість) гривень 60 копійок (розрахунок: 4093,19 грн./2 = 2046,60 грн).

Відповідно до ч.2 ст.185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з вимог ч.1 ст.185 СК України до додаткових витрат відносять витрати повязані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо.

Вважаючи те, що позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною інвалідом, а також у зв"язку з рівністю обов"язків батьків по утриманню дітей до їх повноліття, що передбачено ч.2 ст. 51 Конституцією України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" суд приходить до висновку про необхідність стягнення половини додаткових витрат, у звязку з хворобою неповнолітнього ОСОБА_5 в розмірі 1450 гривень, а витрати на придбання одягу суд не вважає додатковими витратами на дитину, тому вони не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заявлених вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь неустойки за прострочення сплати аліментів за рішенням суду в розмірі 201121 грн. 90 коп., то суд вбачає наступне.

Як вбачається з розрахунку розміру заборгованості по аліментах, відповідач нерегулярно сплачував аліменти, станом на 04 вересня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 6193,00 гр. (з позовом позивачка звернулась до суду 27 вересня 2018 року).

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем ОСОБА_3 не наведено жодного доказу того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Відповідач зазначив, що не має постійного місця роботи, а відповідно і постійних доходів. Як зазначив відповідач у відзиві, він періодично , посезонно їздить на заробітки, має нерегулярний , мінливий дохід.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в ухваленій за наслідками розгляду справи № 572/1762/15-ц постанові від 25 квітня 2018 р., ОСОБА_12 Верховного Суду України не погодилася з висновками апеляційного суду та вважала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах з огляду на таке. Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правова позиція Верховного Суду України, яка викладена на підставі постанови по справі № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року вказує, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення неустойки, суд враховує те, що станом на 01 січня 2019 року відповідач заборгованість по аліментах погасив повністю, відповідач не має постійного місця роботи, а відповідно і постійних доходів. Доходи отримує від періодичних заробітків, які носять нерегулярний характер. Враховуючи наведене, суд рахує за необхідне позовні вимоги в частині стягнення неустойки задовольнити частково і стягнути неустойку в розмірі 6193,00 грн., тобто в розмірі заборгованості, яка існувала станом на 04.09.2018 року.

У позовній заяві позивачка, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст. ст. 141, 180, 182, 185, 195, 196 Сімейного кодексу України, правові позиції Верховного суду України, які висловлені в ухвалені за наслідками розгляду справи № 572/1762/15-ц постанові від 25 квітня 2018 року.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим.

У зв"язку з тим, позовні вимоги позивачки задовільняються частково, то відповідно до п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачкою, пропорційно до задоволених вимог.

Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору, у зв"язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по даній категорії справи.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.180, 182-184, 192, 195 Сімейного кодексу України та ст.ст. 12, 81, 89, 141, 211, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат та неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_12, згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30.04.2013 року по цивільній справі №558/194/13-ц на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 01 червня 2010 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, із твердої грошової суми в розмірі по 300 (триста) гривень на кожну дитину щомісячно на тверду грошову суму в розмірі по 1200,00 (одній тисячі двісті) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) додаткові витрати, повязані з придбанням ліків для неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1450 ( одна тисяча чотириста п" ятдесят)гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) неустойку за прострочення сплати аліментів, згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30.04.2013 року по цивільній справі №558/194/13-ц, в сумі 6193 (шість тисяч сто дев"яносто три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1), судові витрати, понесені у звязку із розглядом даної справи в розмірі 43,84 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.02.2019 року

С У Д Д Я: