Єдиний унікальний номер 233/2006/19 Номер провадження 22-ц/804/2344/19

Доповідач Санікова О. С.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

суддів: Санікової О. С.,

Агєєва О.В., Соломахи Л. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 233/2006/19

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2019 року

(суддя Бєлостоцька О. В., рішення ухвалено у м. Костянтинівка, повний текст судового рішення складено 05 липня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював начальником дільниці Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управління структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 35597,16 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 28306,11 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як йому сказали, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані ним особисто у вересні 2017 року.

Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється.

Просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 28 квітня 2017 року в сумі 8874,58 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю: стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 8874 грн. 58 коп.; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області скасувати; постановити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і, зокрема на те, що АТ «Укрзалізниця», як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови КМ України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; з посиланням на: указ Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року, рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначає, що цей Закон є спеціальним законом у спірних правовідносинах; у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у м. Донецьк, Луганськ, Дебальцеве у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю, за цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження; висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників; форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України; відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором; науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором; таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась, достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 8874.58 грн.

Враховуючи те, що учасниками справи клопотання про розгляд справи з їх повідомленням не заявлялось та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, обіймав посаду начальника дільниці ремонтно-будівельної станції Дебальцеве виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4-10).

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.4-10).

Відповідно до наданої позивачем довідки, яка підписана начальником Ясинуватського ВП будівельно-монтажного експлуатаційного управління ОСОБА_2 О. Н. та головним бухгалтером ОСОБА_3 , за період з березня 2017 року по липень 2017 року йому нарахована заробітна плата в розмірі 28 306 грн. 11 коп. (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 4307 грн. 33 коп., за квітень - 3093 грн. 43 коп., за травень - 2934 грн. 14 коп., за червень - 2957 грн. 24 коп., за липень - 15013 грн. 96 коп., а всього за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року - (а.с.14).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що в березні 2017 року відповідачем по справі ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 5416 грн. 81 коп. (що, до речі, збігається із розміром нарахованої заробітної плати за цей місяць, зазначеним в довідках, які подані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог); з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні (а.с.27-29).

Надана позивачем довідка підписана посадовими особами відповідача. Повноваження цих осіб не спростовані та не надано доказів про те, що відомості, які відображені в цих довідках є недостовірними, як і не спростовано наявність повноважень на складання таких довідок у осіб, що їх підписали.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. При цьому судом першої інстанції зазначено, що свого обов`язку з оплати раці позивача відповідач не виконав; розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої йому заробітної плати відповідачем не спростований; надані позивачем довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства, повноваження цих осіб відповідачем не спростовані. Суд відхилив доводи відповідача щодо правомірності припинення нарахування заробітної плати позивачу з огляду на Науково-правовий висновок Торгово-промислової плати України від 16 січня 2018 року, оскільки висновок про відсутність вини відповідача як роботодавця у невиплаті заробітної плати не є законодавчо визначеною підставою для його звільнення від такого обов`язку, як і підставою порушення гарантованого Конституцією України права особи на оплату праці.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

По даній категорії справ є загальновідомим факт того, що наказом начальника СП «Донецька дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у виробничих підрозділах залізниці, розташованих на непідконтрольній території з 20.03.2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Позивачем надані суду на підтвердження перебування у трудових відносинах з відповідачем та не виплаченої заробітної плати копія трудової книжки та довідка про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати, яка підписана начальником Ясинуватського ВП будівельно-монтажного експлуатаційного управління Гук О. Н. та головним бухгалтером ОСОБА_3 , за період з березня 2017 року по липень 2017 року йому нарахована заробітна плата в розмірі 28 306 грн. 11 коп. (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 4307 грн. 33 коп., за квітень - 3093 грн. 43 коп., за травень - 2934 грн. 14 коп., за червень - 2957 грн. 24 коп., за липень - 15013 грн. 96 коп., а всього за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року; відповідачем надана індивідуальна відомість про застраховану особу ОСОБА_1 , відповідно до якої розмір нарахованої йому заробітної плати підтверджується Індивідуальними відомостями про неї, як застраховану особу, з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5 із гербовою печаткою України). Вказаний документ, який є в матеріалах справи, є належним доказом і підстав недовіряти йому немає.

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 8874,00 грн. на користь позивача.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17 відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати заробітної плати.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Наведені в апеляційній скарзі Закони і інші нормативно-правові акти щодо проведення антитерористичної операції не скасовують і не зупиняють норми КЗпП України щодо виплати заробітної плати.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, такі судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: