Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17018/15-ц

провадження № 61-8484св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С.О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Правекс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року у складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р у розмірі 10 544,97 доларів США.

Позов мотивований тим, що 26 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» (перейменований у Акціонерне товариство «Правекс Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3279-021/06Р, відповідно умов якого відповідач отримала кредит в іноземній валюті на загальну суму 20 270 доларів США на строк з 26 жовтня 2006 року до 26 жовтня 2013 року зі сплатою 11,99 % річних за користування ним, який зобов`язувалась повернути в порядку та строки визначені цим договором. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за даним кредитним договором 26 жовтня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 3279-021/06Р. У період користування кредитними коштами ОСОБА_1 були здійснені часткові платежі щодо погашення основної суми кредиту, проте її заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 3279-021/06Р від 26 жовтня 2006 року в повному обсязі не погашена та станом на 18 липня 2015 року становить 10 544,97 доларів США, з яких борг за кредитом - 6 602,22 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3 889,17 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 53,58 доларів США.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р у розмірі 10 544,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 лютого 2016 року становить суму, еквівалентну 275 750,96 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у порушення умов кредитного договору від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р позичальник ОСОБА_1 не виконала зобов`язання перед банком, з огляду на що банк надіслав на її адресу та адресу поручителя ОСОБА_2 письмові вимоги про виконання порушеного зобов`язання, які не були виконані. Станом на 18 липня 2015 року загальний розмір заборгованості за даним кредитним договором становить 10 544,97 доларів США, що складається з боргу за кредитом у розмірі 6 602,22 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3 889,17 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 53,58 доларів США. Стягненню солідарно з відповідачів підлягає сума заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р у загальному розмірі 10 544,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення (15 лютого 2016 року) становить суму, еквівалентну 275 750,96 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одесивід 26 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 15 лютого 2016 року за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обґрунтованих заперечень щодо наданого розрахунку доводи апеляційної скарги не містять та апелянтом не надано, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Посилання відповідача на пропуск банком позовної давності для звернення до суду визнано необґрунтованими. Відповідно до умов кредитного договору термін повернення кредиту встановлено до 26 жовтня 2013 року. Досудову вимогу було направлено ОСОБА_1 28 березня 2014 року, останній платіж щодо погашення заборгованості нею було здійснено 01 травня 2014 року, до суду банк звернувся 17 серпня 2015 року, тому правових підстав для застосування позовної давності немає. Посилання апеляційної скарги на те, що банком пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки договором поруки встановлено строк його дії до 26 жовтня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 190/1247/16-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми щодо повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання. Вона не була належним чином повідомлена про судові засідання, що виключало заочний розгляд справи. Зазначене позбавило її можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Заява про застосування наслідків спливу позовної давності надана ОСОБА_1 до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, а також до суду апеляційної інстанції, проте суд першої інстанції не врахував дану заяву, а апеляційний суд навів мотиви її неврахування з посиланням на незакінчення загальної позовної давності, хоча відповідач подавала заяву про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності у один рік щодо вимог про неустойку. Суд апеляційної інстанції неправильно встановив дію договору поруки до 26 жовтня 2016 року, оскільки не врахував свій висновок про встановлення факту направлення кредитодавцем поручителю вимоги від 28 березня 2014 року про дострокове виконання договору кредиту, що фіксує зміну умов договору кредиту та поруки щодо строків виконання. ОСОБА_1 вважає договір поруки припиненим, оскільки позивач порушив шестимісячний строк звернення до поручителя з позовною вимогою. Крім того, відповідно до пункту 9.2 договору кредиту термін користування коштами припиняється на 10 день місяця, що слідує за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про факт прострочення позивач повідомив обох відповідачів ще у 2012 році, а відповідно до наданого позивачем розрахунку перша заборгованість виникла 11 вересня 2009 року, наступні - 12 жовтня 2009 року, 27 жовтня 2009 року, а 12 березня 2012 року позичальник припинила сплату коштів за кредитним договором. Внесення останнього платежу ОСОБА_1 02 травня 2014 року не є підставою пролонгації договору кредиту та датою початку перебігу позовної давності, оскільки договір кредиту був укладений на строк до 26 жовтня 2013 року. ОСОБА_1 не погоджується з нарахованою поза межами позовної давності частиною основних кредитних зобов`язань, а також неустойкою. Посилається на правові позиції ВССУ у справах щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та неустойки, зазначаючи, що позовна давність має обраховуватися окремо по кожному несплаченому вчасно платежу, а заборгованість виникла починаючи з 2009 року, тому вимоги у цій частині не підлягали задоволенню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо буде виявлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судами

Відповідно до кредитного договору від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р (далі - кредитний договір), укладеного між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 , банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті на загальну суму 20 270 доларів США на строк з 26 жовтня 2006 року до 26 жовтня 2013 року зі сплатою 11,99 % річних.

Згідно з пунктом 10.1 кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у пункті 1.2. даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою, про що 26 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 3279-021/06Р.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору поруки, поручитель несе солідарну майнову відповідальність перед банком за невиконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р і можливих змін та доповнень до нього.

У порушення умов кредитного договору від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р відповідач своїх зобов`язань перед банком належним чином не виконала.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р на її адресу та адресу поручителя ОСОБА_2 були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов`язання, які не виконані відповідачами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із статтею 554 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору поруки та розгляду справи судами попередніх інстанцій, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлена відсутність підстав для припинення договору поруки, передбачених у статті 559 ЦК України.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на порушення шестимісячного строку заявлення вимоги до поручителя суперечать нормам матеріального права, оскільки сторони договору поруки, укладеного 26 жовтня 2006 року, дійшли у пункті 4.1 згоди про те, що даний договір діє до 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, а також з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт невиконання кредитних зобов`язань позичальником за кредитним договором, який визнає ОСОБА_1 , тому основне зобов`язання, забезпечене порукою, не припинилося.

Доводи ОСОБА_1 щодо неповного з`ясування апеляційним судом обставин обрахування позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотками та пенею є обґрунтованими.

Згідно із частиною першою статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 256 ЦК України позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність у статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності за загальним правилом починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і відсотками за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що у разі спливу позовної давності щодо основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і щодо додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до частини першої статті 27 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, (далі - ЦПК України 2004 року) особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

У заяві про перегляд заочного рішення, а також у окремій заяві, долученій до заяви, відповідач ОСОБА_1 обґрунтовувала необхідність застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог, однак суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення, не надав оцінки заяві про застосування наслідків спливу позовної давності та не вирішив її.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про відкриття позовного провадження у даній справі, копія позовної заяви та додатки до неї, а також судові повістки, що направлялися судом першої інстанції ОСОБА_1 , поверталися без вручення з зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову ОСОБА_1 від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою реєстрації місця проживання.

Таким чином, відповідно до статті 76 ЦПК України 2004 року ОСОБА_1 не була належним чином повідомлення про час судових засідань у суді першої інстанції, з огляду на що правомірно подала до суду апеляційної інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до заяви, поданої 18 жовтня 2016 року до апеляційного суду, ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність у частині стягнення солідарно боргу, процентів, пені на користь позивача з відповідачів за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року № 3279-021/06Р.

Апеляційний суд, відмовляючи у врахуванні доводів ОСОБА_1 про закінчення позовної давності та застосування відповідних правових наслідків, встановив дотримання позивачем загальної позовної давності, зауважив на тому, що термін повернення кредиту встановлено у кредитному договорі до 26 жовтня 2013 року, досудова вимога була направлена 28 березня 2014 року, останній платіж по погашенню заборгованості здійснено 01 травня 2014 року, банк звернувся до суду 17 серпня 2015 року.

Однак, апеляційний суд не дав правової оцінки заяві відповідача про застосування спеціальної позовної давності у один рік щодо вимог банку стосовно стягнення неустойки, яка була нарахована позивачем у розмірі 3889,17 доларів США за несвоєчасне погашення кредиту, а також у розмірі 53,58 доларів США за несвоєчасне погашення відсотків.

Крім того, встановлюючи момент початку обрахування позовної давності за вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитом і процентами, суди попередніх інстанцій не в повному обсязі встановили фактичні обставини справи, що мають значення.

Так, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , повинен був дослідити графік погашення кредитної заборгованості, його дотримання позичальником і встановити у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така дія не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В оскаржуваних судових рішення не міститься висновків суду щодо зазначених обставин.

Крім того, у тих випадках, коли у зв`язку з порушенням графіку платежів за кредитним договором, умови якого передбачають дострокове повернення кредиту в разі прострочення зобов`язання, термін повернення кредиту змінюється, і саме з цього моменту починається відлік позовної давності.

У пункті 9.2. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом і по сплаті відсотків за користування кредитними коштами більше 10 календарних днів, строк користування коштами, зазначений у пункті 1.2 договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення.

У пункті 1.2 кредитного договору передбачений кінцевий строк повернення кредиту 26 жовтня 2013 року.

Апеляційний суд на підставі наданого розрахунку заборгованості, що містить дати, в які позичальник мав проводити виплати за кредитом і процентами, а також дати фактичних платежів позичальника, не встановив чи допущено позичальником прострочення виконання кредитного договору, з яким у пункті 9.2 кредитного договору сторони пов`язали зміну строку повернення кредиту.

Проте з`ясування такої обставини має значення для визначення правомірності нарахування процентів і пені за кредитними зобов`язаннями, а також вирішення питання щодо спливу загальної позовної давності стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом і процентами.

Крім того, зміна строку кредитного договору припиняє нарахування процентів за користування кредитом і неустойки.

Також у разі зміни строку повернення кредиту, припиняється право позичальника повертати кредит частинами відповідно до графіку платежів, тому часткові повернення коштів в рахунок погашення заборгованості призводять до переривання позовної давності щодо всієї заборгованості за процентами і кредитом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не дав належної оцінки її доводам, що мають значення для справи, а Верховний Суд не має права під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, то касаційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши ухвалу апеляційного суду та передавши справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Апеляційному суду необхідно встановити момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з виникненням заборгованості за ним, а також питання початку перебігу загальної і спеціальної позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, процентами і неустойкою та дотримання даних строків позивачем при зверненні до суду, розглянувши справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук