Провадження№ 2/522/4234/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 48559 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, суму завданих збитків та витрат, повязаних із розглядом справи у суді у розмірі 2246 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 960 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка посилається на те, що вона є власницею квартири № 21, що розташована на першому поверсі за адресою: м. Одеса, провулок Віце-Адмірала Жукова, будинок 4. Над її квартирою, на другому поверсі за адресою: м. Одеса, провулок Віце-Адмірала Жукова, будинок 4. знаходиться комунальна квартира №22, одним із співвласників якої є ОСОБА_2, який проживає разом із ОСОБА_3. 25 липня 2017 року, квартиру ОСОБА_1 було затоплено. Факт залиття підтверджується комісійним актом обстеження КП ЖКС Порто-Франківський від 25 липня 2017 року та комісійним актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) КП ЖКС Порто-Франківський від 25 липня 2017 року. Із зазначених актів вбачається, що причиною залиття є халатне відношення громадянки ОСОБА_3 сантехнічними мережами. Розмір матеріальної шкоди завданої залиттям квартири позивачки, визначено звітом фізичної особи-підприємця, субєкта оціночної діяльності ОСОБА_4 від 19 серпня 2017 року. Крім того, позивачка посилається на те, що їй було завдано також моральну шкоду та вона понесла збитки, повязані із розглядом даної справи у суді. Всі звернення до відповідача щодо добровільного відшкодування завданих збитків виявилися марними.

Ухвалою суду від 15.11.2017 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою суду від 13.12.2017 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.02.2018 року.

Ухвалою суду від 22.02.2018 року за клопотання представника позивача було частково забезпечено позов та накладено арешт на 286/2000 частин квартири №22 за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 4, яка належить ОСОБА_2.

До суду 17.04.2018 року надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити. Посилався на те, що співвласниками квартири, з якої начебто відбулося залиття квартири №21, є четверо осіб, однак позов поданий лише до одного співвласника. Зазначив, що позивачкою не доведено наявності вини відповідача у залитті, яке сталось 25.07.2017 року. Складені акти КП ЖКС Порто-Франківський не відповідає вимогам, встановленими правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 та листу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 №12/20-11-1975 Щодо ремонту квартири після залиття. Крім того, відповідач посилається на те, що ФОП ОСОБА_4 відповідно до сертифікату 61/17 субєкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України 02.02.2017 року, має право здійснювати тільки оцінку нерухомого майна, але цей сертифікат не дає підстав для дослідження об'єктів нерухомості та визначення розміру матеріальної шкоди (а.с.105-107).

12.06.2018 року суд протокольно залучив до участі у справі в якості третьої особи - ОСОБА_3.

До суду 13.08.2018 року надійшов від представника третьої особи відзив на позов (а.с.124-126), які за своїм змістом повністю збігаються з відзивом відповідача. Також були заявлені вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 5000 грн. у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Також 13.08.2018 року про представника відповідача до суду було заявлено клопотання про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 6500 грн. у разі відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.132-133).

Розгляд справи неодноразово (06.09.2018 року та 21.11.2018 року) відкладався.

Позивач у судове засідання 06.02.2019 року не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивачки адвокат ОСОБА_5, подав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив провести судове засідання без його участі та без фіксації судового процесу.

Відповідач у судове засідання 06.02.2019 року не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 (по ордеру серії ОД №239387 від 22.02.2018 року), в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням, однак жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання надано не було. У зв'язку із чим, судом визнано неповажними причини неявки у судове засідання представника відповідача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини поважності не явки у судове засідання суду не повідомила. Представник третьої особи адвокат ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядженням, однак жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання надано не було. У зв'язку із чим, судом визнано неповажними причини неявки у судове засідання представника третьої особи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи зазначене, датою складення цього судового рішення є 14.02.2019 року.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Згідно Інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 30.08.2017 року за № 95852050, ОСОБА_1 є власницею квартири № 21, що знаходиться в провулку Віце-Адмірала Жукова, 4, в м. Одесі.

Згідно Інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 30.08.2017 року за № 95853201, ОСОБА_2 є власником 572/1000 комунальної квартири № 22, що знаходиться в провулку Віце-Адмірала Жукова, 4, в м. Одесі. Разом із відповідачем у вказаній квартирі проживає третя особа ОСОБА_3.

25 липня 2017 року, квартиру позивачки було затоплено. Даний факт підтверджується комісійним актом обстеження КП ЖКС Порто-Франківський від 25 липня 2017 року та комісійним актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) КП ЖКС Порто-Франківський від 25 липня 2017 року.

Зазначені акти складені у складі комісії: начальника дільниці №1 КП ЖКС Порто-Франківський, старшого майстра дільниці №1 КП ЖКС Порто-Франківський, майстра дільниці №1 КП ЖКС Порто-Франківський.

Зазначеними актами КП ЖКС Порто-Франківський було встановлено, що квартира №21 за адресою: м. Одеса, провулок Віце-Адмірала Жукова, 4, знаходиться на першому поверсі противоворотнього флігеля. Власником квартири №21 є ОСОБА_1. Квартира загальною площею 139,5 кв.м., приватизована та має 5 жилих кімнат, кухню та санвузол. На стелі в кімнаті прослідковуються свіжі сліди залиття, загальною площею 6 кв.м., на стелі звисають каплі води, на правій стінці кімнати вбачаються мокрі плями та звисають каплі води на загальній площі 10 кв.м. Візуально простежується на підлозі калюжа води, загальною площею 3 кв.м. Покриття підлоги декоративна ламінована дошка. Над кухнею квартири №21 знаходиться санвузол квартири №22, яка знаходиться на другому поверсі даної будівлі. Квартира №22 комунальна на 4 родини, один з власників квартири №22 ОСОБА_3, квартира ОСОБА_3 приватизована та має 3 кімнати, загальною площею 58,5 кв.м. При візуальному обстеженні санвузла загального користування квартири №22 за вищевказаною адресою вбачається мокра пляма під унітазом та в коридорі загального користування. Зі слів ОСОБА_3, нею в унітаз був вилитий скислий суп, після зливу бачка унітазу, вода почала виливатись через край унітазу. Причиною залиття є халатне відношення громадянки ОСОБА_3 сантехнічними мережами.

Розмір матеріальної шкоди підтверджується звітом фізичної особи-підприємця, субєкта оціночної діяльності ОСОБА_4 від 19 серпня 2017 року по визначенню вартості шкоди від заливу однієї кімнати, площею 19,3 кв.м., у квартирі №21, розташованої на першому поверсі чотирьох поверхового житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, 4, згідно якого вартість збитків обєкта оцінки складає 48559 гривень.

Надавши правову оцінку відзиву відповідача та поясненням третьої особи, суд не бере їх до уваги, оскільки твердження викладені в них, спростовуються належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, суд звертає увагу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2018 року по справі №522/26173/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також відшкодування збитків, завданих залиттям квартири, яким аналогічний позов ОСОБА_1 було задоволено. Дане рішення залишено в силі після його касаційного перегляду Верховним судом. При цьому, суд бере до уваги, що правові позиції відповідачів як по справі № 522/20884/17 так і по справі №522/26173/15 є аналогічними.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 179 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до сантехнічного обладнання, користуватися будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій.

Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

У даному випадку відповідачем не були спростовані докази надані позивачем, про те, що залиття його квартири сталося з вини відповідача. На підставі викладеного суд вважає, що по справі доведене завдання шкоди майну позивача з вини відповідача, а саме за наслідком залиття водою з квартири, яка розташована вище над квартирою позивача.

Доводи відповідача про те, що акт про залиття та акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складених КП ЖКС Порто-франківський від 20.07.2017 року, є неналежними доказами наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки ці акти відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Тобто надані позивачем акти за формою та змістом відповідають встановленій формі і не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі викладеного суд вважає, що по справі доведене завдання шкоди майну позивача з вини відповідача, а саме за наслідком залиття належної позивачу квартири водою з квартири відповідача, яка розташована вище над квартирою позивача.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов'язок доказування того, що шкода завдана не з вини відповідача, лежить на відповідачеві.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім'ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Враховуючи викладені положення діючого законодавства саме на власника покладається обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв'язку із використанням належного йому майна, як самим власником так і членами його родини.

З огляду на наведене, оскільки об'єктивними доказами, зібраними при розгляді судом даної справи встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок вини ОСОБА_3, яка проживає разом із ОСОБА_2, в належній йому на праві приватної власності квартирі, то шкода, заподіяна залиттям квартири позивача, підлягає стягненню з відповідача, як власника частки квартири.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідач та третя особа, які є співвласниками квартири спільного користування, не здійснювали догляд за належною роботою та справністю сантехнічних приладів у приміщенні загального користування, внаслідок чого сталось протікання води на нижній поверх, у квартиру позивачки та було пошкоджено приміщення, які належать їй на праві власності.

Вина відповідача у заподіянні шкоди майну позивачки виражається у неправомірній бездіяльності щодо контролю за роботою сантехнічних приладів, розташованих у їхній квартирі, що спричинило протікання води на нижній поверх та псування приміщень, належних позивачці.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої унаслідок залиття квартири, суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Позивачка також вважає, що неправомірною бездіяльністю відповідача їй також заподіяно і моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях, які вона пережила у зв'язку з псуванням її майна, необхідністю вживати додаткових заходів для організації свого життя, оскільки її квартира внаслідок залиття стала непридатною для проживання.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28 травня 1985 року, справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним, суд погоджується, що завдання шкоди майну позивача, порушення звичного ритму життя позивачки - є суттєвими моральними стражданнями.

Зокрема, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивачки з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено її майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а тому виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обсягу і тривалості страждань: порушення звичного способу життя, переживань, пов'язаних з пошкодженням її майна, необхідності додаткових зусиль для його відновлення, вважає, що у частині стягнення моральної шкоди позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що неправомірною бездіяльністю відповідача позивачці заподіяно моральної шкоди, а тому виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обсягу і тривалості страждань: порушення звичного способу життя, переживань, пов'язаних з пошкодженням її майна, необхідність додаткових зусиль для його відновлення, вважає, що у частині стягнення моральної шкоди позов підлягає задоволенню частково у сумі 2000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960,00 грн. та витрати, повязаних із розглядом справи у суді у розмірі 2200, 00 гривень (які були сплачені за проведення оцінки завданих збитків).

Із приводу клопотань відповідача та третьої особи щодо відшкодування їм понесених ними судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов'язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження своїх доводів про понесені нею витрати на правову допомогу та на обґрунтування розміру вказаних витрат відповідачем та третьої особою не надано суду акту приймання-передачі наданих послуг, складеного та підписаного клієнтами та адвокатом, не надано належним чином оформлені документ, що свідчать про здійснення оплати наданих правових послуг, а тому доводи сторін не підтверджені належними та допустимими доказами і у стягненні витрат на правову допомогу відповідача та третій особі за рахунок позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 23, 319, 322, 1166, 1167, 1190, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) з подальшими змінами та доповненнями, ст. ст. 1, 2, 5, 11-13, 76-80, 81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 247, 241, 258, 263-265, 268, 354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) суму матеріальної шкоди, завданої затопленням квартири, у розмірі 48559, 00 (сорок вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) суму моральної шкоди у розмірі 2000, 00 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) суму витрат, повязаних із розглядом справи у суді, у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень та сплачений судовий збір у розмірі 960 (девятсот шістдесят ) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14.02.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.