Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

місто Київ

справа № 375/1225/15-ц

провадження № 61-646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцов В. О., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, Приватне підприємство «Острівське»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року у складі судді Нечепоренка Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2016 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Даценко Л. М., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» (далі - ТОВ «Агроінвестпродукт») у вересні 2015 року звернулося до суду із позовами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40 та Приватного підприємства «Острівське» (далі - ПП «Острівське»); просило визнати недійсними договори оренди належних відповідачам земельних ділянок, укладені з ПП «Острівське», і скасувати їх державну реєстрацію, визнати поновленими договори, укладені у 2008 році між позивачем та відповідачами, та визнати укладеними додаткові угоди.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між ТОВ «Агроінвестпродукт» та відповідачами укладені договори оренди земельних ділянок, належних їм на праві власності, розташованих на території Острівської сільської ради, призначених для ведення сільськогосподарського виробництва, зокрема, 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_21 укладено договір № 478 оренди земельної ділянки, площею 2, 1111 га; з ОСОБА_22 - договір № 429 оренди земельної ділянки, площею 2, 1117 га; з ОСОБА_23 - договір № 434 оренди земельної ділянки, площею 2, 1116 га; з ОСОБА_24 - договір № 435 оренди земельної ділянки, площею 2, 0831 га; з ОСОБА_25 - договір № 441 оренди земельної ділянки, площею 2, 038 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_26 - договір № 206 оренди земельної ділянки, площею 2, 0974 га; 30 жовтня 2008 року з ОСОБА_27 - договір № 407 оренди земельної ділянки, площею 2, 107 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_28 - договір № 154 оренди земельної ділянки, площею 2, 1855 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_29 - договір № 246 оренди земельної ділянки, площею 2, 0981 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_30 - договір №217 оренди земельної ділянки, площею 2, 3544 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 - договір № 420 оренди земельної ділянки, площею 2, 1089 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 - договір № 280 оренди земельної ділянки, площею 2, 2814 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_3 - договір №20 оренди земельної ділянки, площею 2, 3785 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_4 - договір № 17 оренди земельних ділянок, площею 1, 9076 га та 1, 8684 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_5 - договір № 543 оренди земельної ділянки, площею 2, 2999 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_6 - договір № 384 оренди земельної ділянки, площею 2, 6012 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_7 - договір № 173 оренди земельної ділянки, площею 2, 2957 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_8 - договір №77 оренди земельної ділянки, площею 2, 1104 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_9 - договір №92 оренди земельної ділянки, площею 2, 1040 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_10 - договір № 250 оренди земельної ділянки, площею 2, 1099 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_11 - договір № 437 оренди земельної ділянки, площею 2, 3792 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_12 - договір № 249 оренди земельної ділянки, площею 2, 1101 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_13 - договір № 445 оренди земельної ділянки, площею 2, 5656 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_14 - договір № 412 оренди земельної ділянки, площею 0, 7594 га; 30 жовтня 2008 року з ОСОБА_15 - договір № 365 оренди земельної ділянки, площею 2, 3401 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_16 - договір № 327 оренди земельної ділянки, площею 2, 3399 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_17 - договір № 94 оренди земельної ділянки, площею 2, 114 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_18 - договір № 455 оренди земельної ділянки, площею 2, 3000 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_19 - договір № 299 оренди земельної ділянки, площею 2, 1286 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_20 - договір № 68 оренди земельної ділянки, площею 2, 0947 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_31 - договір № 481 оренди земельної ділянки, площею 2, 337 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_32 - договір № 41 оренди земельної ділянки, площею 1, 9952 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_33 - договір № 454 оренди земельної ділянки, площею 1, 9398 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_34 - договір № 439 оренди земельної ділянки, площею 2, 3236 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_35 - договір № 71 оренди земельної ділянки, площею 2, 1012 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_36 - договір № 271 оренди земельної ділянки, площею 2, 1011 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_37 - договір № 611 оренди земельної ділянки, площею 2, 0946 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_38 - договір № 124 оренди земельної ділянки, площею 2, 0946 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_39 - договір № 38 оренди земельної ділянки, площею 2, 1083 га, та 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_40 - договір № 286 оренди земельної ділянки, площею 2, 1605 га, що зареєстровані у Рокитнянському районному відділі земельних ресурсів 23 грудня 2008 року, термін дії договорів складав 5 років з дня їх укладення.

Позивач доводив, що завчасно, відповідно до вимог закону та пунктів 2.4 договорів оренди, за 180 днів до закінчення дії договорів, письмово повідомив орендодавців про намір продовжити їх дію, надіславши засобами поштового зв'язку відповідні листи кожному орендодавцю з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Оскільки орендодавці не висловили заперечень проти продовження договорів оренди належних їм земельних ділянок, зазначені договори, на переконання позивача, вважаються продовженими. Натомість, у лютому 2014 року позивачу стало відомо, що після поновлення строку дії договорів, тобто під час їх дії, відповідачі уклали інші договори оренди належних їм земельних ділянок із ПП «Острівське», які у березні 2014 року були належним чином зареєстровані. ТОВ «Агроінвестпродукт» вважає, що договори, укладені з ПП «Острівське», необхідно визнати недійсними та скасувати їх державну реєстрацію, визнати поновленими договори, укладені у 2008 році між позивачем та відповідачами, та визнати укладеними додаткові угоди.

Стислий виклад заперечень відповідачів

Відповідачі пред'явлений до них позов не визнали; письмові заперечення проти позову не подавали.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Агроінвестпродукт».

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ТОВ «Агроінвестпродукт» не вчинено відповідних дій, передбачених законом та договором для поновлення договорів оренди, зокрема, після спливу місячного терміну після закінчення строку дії договорів не зареєстровано додаткових угод, укладених між позивачем та відповідачами, при цьому позивачем припинено користування земельними ділянками відповідачів і, відповідно, їм не виплачувалась орендна плата, таким чином, позивачем не доведено порушень Закону України «Про оренду землі» та актів цивільного законодавства під час укладення договорів оренди належних відповідачам земельних ділянок з ПП «Острівське». Позивач не довів порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, оскільки відсутні належні докази, що орендодавцями отримані письмові повідомлення орендаря про намір реалізувати переважне право у справі, також відсутні інші докази порушення цього права.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Агроінвестпродукт» задоволено частково. Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до відповідачів ОСОБА_29 та ПП «Острівське» скасовано, ухвалено нове рішення в цій частині. Позовні вимоги ТОВ «Агроінвестпродукт» до ОСОБА_29, ПП «Острівське» задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, площею 2, 0981 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_29 та ПП «Острівське», скасовано рішення про його державну реєстрацію. В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_29, ПП «Острівське» відмовлено. В іншій частині рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, окрім позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_29, який уклав договір оренди земельної ділянки з ПП «Острівське» 20 грудня 2013 року, тобто під час дії попереднього договору оренди з позивачем, який був укладений на строк до 23 грудня 2013 року. Укладення ОСОБА_29 з ПП «Острівське» оспорюваного договору оренди земельної ділянки, яка ще знаходилася в оренді у іншого орендаря, ТОВ «Агроінвестпродукт», суперечить чинному законодавству і не може бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Щодо позовних вимог про визнання поновленим договору та визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди з ОСОБА_29 укладеною, за висновком апеляційного суду такі вимоги можуть бути заявлені виключно у разі відмови ОСОБА_29 від підписання угоди, тому ця вимога не підлягає задоволенню.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв'язку у липні 2016 року, ТОВ «Агроінвестпродукт» просило скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2016 року в частині позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40 та ПП «Острівське», скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2016 року в частині позовних вимог про визнання договору № 246 оренди земельної ділянки, укладеного 11 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроінвестпродукт» та ОСОБА_29 поновленим та про визнання укладеною додаткової угоди до зазначеного договору оренди земельної ділянки; ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано правила статей 5, 57-64, 638, 764, 777 ЦК України, статей 19, 33 Закону України «Про оренду землі». Заявник зазначає, що виконав вимоги щодо повідомлення орендарів про наміри реалізації переважного права на оренду земельних ділянок, направивши їм відповідні листи з проектами додаткових угод, на підтвердження чого надано списки згрупованих поштових відправлень. Факт надсилання заявником рекомендованих повідомлень відповідачам встановлено у іншій цивільній справі, а тому такі обставини не підлягають доказуванню у цій цивільній справі. Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки тим обставинам, що заявник продовжував користуватися земельними ділянками, належними відповідачам до моменту їх зайняття ПП «Острівське».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у жовтні 2008 року укладено договори оренди землі між ТОВ «Агроінвестпродукт» та відповідачами, які зареєстровані 23 грудня 2008 року. Договори укладено строком на п'ять років. Зі змісту договорів встановлено, що сторони визначили момент набрання чинності договорів, який пов'язується з наявністю двох умов, зокрема, підписанням сторонами та здійсненням їх державної реєстрації.

Таким чином, сторони узгодили строк дії зазначених договорів до 23 грудня 2013 року.

Пунктами 2.4 договорів передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

До закінчення договорів оренди землі відповідачі направили позивачу листи із заявами про відмову від поновлення договорів оренди належних їм земельних ділянок, тобто відмовилися від продовження дії (пролонгації) попередніх договорів.

Як пояснила в судовому засіданні сторона відповідача, позивач неналежно виконував свої зобов'язання в частині якості наданого зерна в рахунок орендної плати, його кількості, в той час як ПП «Острівське» надав іншим орендодавцям кращі умови орендної плати. Тому вони написали відповідні заяви до позивача про відмову від продовження договорів оренди і після закінчення договорів оренди між відповідачами та позивачем у лютому-березні 2014 року відповідачі уклали договори оренди належних їм земельних ділянок з іншим орендарем, ПП «Острівське», які зареєстровані в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 2 договорів оренди землі за 2008 рік строк їх дії складає 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строк договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Із наданих позивачем реєстрів (списку згрупованих внутрішніх листів), в яких зазначені прізвища громадян і на яких наявні відмітки поштового повідомлення про приймання поштової кореспонденції, встановлено, що вони відправлені 04 червня 2013 року.

Відповідно до відбитка поштового штампа зазначена поштова кореспонденція відправлена з м. Севастополь, АР Крим, а не з Рокитнянського району, що обґрунтовано судами поставлено під сумнів у її достовірності і дійсності, так як допитані в судовому засіданні відповідачі будь-якої кореспонденції від ТОВ «Агроінвестпродукт» не отримували, зокрема й з м. Севастополя, так як місцем реєстрації ТОВ «Агроінвестпродукт» в договорах та в позовних заявах зазначене смт Рокитне, вул. Вокзальна, 62.

Наведений факт унеможливив здійснення судами першої та апеляційної інстанцій перевірки достовірності складених списків і відправлення кореспонденції, а саме листів з додатковими угодами, тобто своєчасність повідомлення відповідачів про пролонгацію договорів, так як АР Крим, де розташоване м. Севастополь, є тимчасово окупованою територією України.

Поштові повідомлення про відправлення рекомендованої кореспонденції судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Таким чином, позивачем не доведено належним чином та судами не встановлено факт своєчасного та дійсного повідомлення ним відповідачів у справі про намір скористатися переважним правом на укладення договорів оренди землі на новий строк з доданим проектом додаткової угоди, що має вирішальне значення для правильного вирішення цього спору.

Орендар - з метою реалізації ним переважного права - зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Згідно з пунктами 8 договорів дія договору припиняється у зв'язку із закінченням строку оренди, у випадку знищення земельної ділянки чи її пошкодження та в інших випадках, передбачених законодавством України або договором. Договір також може бути припинений достроково за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї із сторін.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У частині четвертій статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до правил статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки продовження дії (пролонгації) договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частинах восьмій та дев'ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, в якій передбачається, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п'ятою статті 33 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц

(провадження № 14-65цс18).

Відмовляючи у задоволенні повних вимог ТОВ «Агроінвестпродукт», суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що орендодавці не виявили власної волі стосовно продовження дії укладених ними з позивачем договорів, а позивач не довів належного повідомлення відповідачів про наміри скористатися переважним правом й укласти додаткові угоди оренди землі. Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, зроблені із правильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За статтею 59 ЦПК України 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Верховний Суд встановив, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, спрямовані на переоцінку доказів, що суперечить правилам частини першої статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, що ТОВ «Агроінвестпродукт» належним чином виконувало умови договорів про оренду земельної ділянки та повідомило орендодавців про намір продовжити їх дію на новий строк, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як встановлено судами, у червні-серпні 2013 року у письмовій формі орендодавці виявили власну волю не продовжувати з позивачем строк договорів оренди, про їх волевиявлення свідчить направлене позивачу повідомлення про припинення договору у зв'язку з закінченням його дії.

Таким чином, продовження ТОВ «Агроінвестпродукт» користування землею після закінчення строку оренди, якому передувало відповідне волевиявлення орендодавців про відсутність наміру продовження оренди та вимоги повернення землі, не може бути достатньою підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Верховний Суд врахував, що вимоги ТОВ «Агроінвестпродукт» про поновлення договорів оренди на той самий строк за наведеним правилом не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року

№ 191-VIII), при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим за 7 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, ТОВ «Агроінвестпродукт» втратило своє переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Такі ж правові висновки викладено у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц (провадження № 61-8479сво18).

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про залишення касаційної скарги ТОВ «Агроінвестпродукт» без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Встановивши фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних частинах судових рішень правильно визначили правову природу цивільних відносин між сторонами, дослідили зібрані у справі докази та надали їм відповідну правову оцінку.

Оскаржувані судові рішення переглядались Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги, інші обставини справи судом касаційної інстанції не перевірялися.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року у незміненій та нескасованій частинах та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

Д. Д. Луспеник

С. О. Погрібний