Ухвала

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 127/1778/18

провадження № 61-45749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року у складі судді Бойка В. М. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Берегового О. Ю., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимог позивач мотивувала тим, що 29 грудня 2017 року наказом від 18 грудня 2017 року № 398-к/тр вона звільнена з посади головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач зазначала, що при її звільненні відповідач порушив норми трудового законодавства, оскільки її належним чином не було попереджено про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не запропоновано іншу роботу, не враховано її високу кваліфікацію і продуктивність праці, не отримано згоди первинної профспілкової організації.

27 жовтня 2017 року їй надали для ознайомлення попередження від 26 жовтня 2017 року за № 01-1302, яке вона вважає неправильним, оскільки у ньому не була зазначена підстава звільнення та пропозиція іншої роботи або зазначено про відсутність такої можливості.

Крім того, попередження видане на виконання наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23 жовтня 2017 року № 556 не містить вимоги щодо попередження про звільнення працівників.

Також, постійна робоча комісія (президія) об`єднаної профспілкової організації працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на своєму засіданні 22 грудня 2017 року не прийняла рішення про надання згоди на розірвання з нею трудового договору. При голосуванні заслухана інформація про те, що із 01 серпня 2017 року нею проведено 17 перевірок, в 15 з яких, вона була керівником ревізійної групи, що свідчить про її кваліфікацію і продуктивність праці.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 зазначала, що наказ про звільнення її з посади від 18 грудня 2017 року за № 398-к/тр є безпідставним, а звільнення - незаконним.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області від 18 грудня 2017 року № 398-к/тр про звільнення з роботи, поновити її на попередній роботі, стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 14 892,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області від 18 грудня 2017 року № 398-к/тр про звільнення з роботи ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області. Стягнуто із Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із 29 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року із розрахунку 620,95 грн за один робочий день, що загалом складає 65 820,70 грн. Допущено негайне виконання судового рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місяця. Стягнуто із Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 14 892,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача із роботи відбулося із порушенням трудового законодавства України, оскільки проведено без згоди професійної спілки, роботодавцем не пропонувалася їй інша посади, доказів відсутності такої посади не надано, не враховано, що у неї є неповнолітня дитина. За таких обставин позивач підлягає поновленню на роботі із стягненням з роботодавця на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також має право на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року скасовано у частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 29 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року з розрахунку 620,95 грн за один день, що становить у сумі 65 820,70 грн, та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року з розрахунку 525,16 грн за один день за мінусом 20 972,35 грн допомоги по безробіттю, що в загальній сумі становить 33 116,13 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки місцевого суду про те, що звільнення позивача проведено із порушенням вимог трудового законодавства України є правильними. Також апеляційний суд зазначав, що при звільненні відповідачем не проведено порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Однак, місцевим судом при розрахунку середнього розрахунку за час вимушеного прогулу неправильно визначено період вимушеного прогулу, а також середньоденний заробіток. Крім цього, виплачена позивачу допомога по безробіттю прирівнюється до заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та мінусується від загальної суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиція інших учасників справи

У жовтні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про те, що звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України є незаконним, оскільки таке звільнення проведене у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, роботодавцем проведений порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації всіх працівників відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту, визначено працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, професійною спілкою не надана обґрунтована відмова на розірвання трудового договору позивача. Також, при розрахунку середнього розрахунку за час вимушеного прогулу судами неправильно визначено період вимушеного прогулу, а також середньоденний заробіток.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу безпідставно відмінусував отриману допомогу по безробіттю, оскільки така допомога не може прирівнюватися до заробітку.

У листопаді 2018 року від Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та зазначає, що апеляційним судом при розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача правомірно враховано суми отриманої допомоги по безробіттю.

У листопаді 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та зазначає, що звільнення її з роботи проведено із порушенням положень трудового законодавства України, а тому рішення судів попередніх інстанцій у цій частині є законними та обґрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 28 жовтня та 26 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за касаційними скаргами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій областіпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 02 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик