ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Чернівці

справа № 717/1475/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

учасники справи

позивач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецька селишна рада Кельменецького району Чернівецької області, Кельменецька районна рада Кельменецького району Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року, головуючий у І-й інстанції Туржанський В.В.

встановив:

ОСОБА_4 у листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецької селишної ради Кельменецького району Чернівецької області, Кельменецької районної ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання державного акту недійсним в частині.

Зазначав, що рішенням 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року затверджено матеріали відведення земельних ділянок для створення селянських (фермерських) господарств

Справа №717/1475/18 Головуючий у 1 інстанції Туржанський В.В.

Провадження №22-ц/822/754/18 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

ОСОБА_4 5,0 га ріллі, ОСОБА_2 5,0 га ріллі.

Також рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року затверджено матеріали відведення земельних ділянок в урочищі «Скоропада» для створення селянських (фермерських) господарств ОСОБА_4 . 5,0 га ріллі, ОСОБА_2 4,08 га ріллі.

ОСОБА_4 видано Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, відповідно якого надано на підставі рішення 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року №41 у довічне успадковуване володіння 5,0 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, змінено землекористування на підставі рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, зазначено ділянку №2 площею 5,0 га.

Також ОСОБА_2 видано Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, відповідно якого надано на підставі рішення 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року №41 у довічне успадковуване володіння 5,0 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, змінено землекористування на підставі рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, зазначено ділянку №2 площею 4,98 га.

Зазначав, що виданий ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088 містить невідповідності у зазначені розміру земельної ділянки №2 рішенню 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, відсутність зазначення місця розташування земельної ділянки в урочищі «Скоропада».

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецької районної державної адміністрації про скасування рішення державного реєстратора та усунення перешкод у користуванні майном.

Посилався на порушення права ОСОБА_4 на земельну ділянку, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданого Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року.

Просив визнати державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданий ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, в частині земельної ділянки №2 недійсним.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року у позові відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецької селишної ради Кельменецького району Чернівецької області, Кельменецької районної ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання державного акту недійсним в частині задовольнити.

Посилається на порушення норм процесуального права, відмову в об`єднанні в одне провадження зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецької селишної ради Кельменецького району Чернівецької області, Кельменецької районної ради Кельменецького району Чернівецької області про визнання державного акту недійсним в частині із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кельменецької районної державної адміністрації про скасування рішення державного реєстратора та усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначає про недопустимість такого доказу як рішення 22 сесії Кельменецької селищної ради Кельменецького району Чернівецької області 7 скликання від 21 грудня 2018 року №370-22/18 про виправлення описки в рішенні 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання державного акту недійсним в частині, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.15, ч.1 ст.395, ч.1 ст.396 ЦК України та дійшов висновку про недоведеність порушення прав ОСОБА_4 на землю, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданим ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, в частині земельної ділянки №2.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на висновки судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 10 квітня 2019 року №127/19-29 та відсутність доказів порушення права ОСОБА_4 на землю.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_4 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданого ОСОБА_2 28 квітня 1992 року Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області, недійсним в частині.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_4 обґрунтовував позовні вимоги, зазначав порушення права на землю, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданого ОСОБА_4 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, оскільки оспорюваний державний акт містить невідповідності у зазначені розміру земельної ділянки № 2 , відсутнє зазначення місця розташування земельної ділянки в урочищі «Скоропада».

Отже, ОСОБА_4 пов`язувався захист права та охоронюваного законного інтересу із правовідносинами між ОСОБА_2 та Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області з надання ОСОБА_2 державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

На підставі ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За вимогами ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчує державний акт.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цьогоКодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст.79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Встановлено,що рішенням 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року затверджено матеріали відведення земельних ділянок для створення селянських (фермерських) господарств ОСОБА_4 . 5,0 га ріллі, ОСОБА_2 5,0 га ріллі.

Також рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року затверджено матеріали відведення земельних ділянок в урочищі «Скоропада» для створення селянських (фермерських) господарств ОСОБА_4 . 5,0 га ріллі, ОСОБА_2 4,08 га ріллі.

ОСОБА_4 видано Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, відповідно якого надано на підставі рішення 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року №41 у довічне успадковуване володіння 5,0 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, змінено землекористування на підставі рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, зазначено ділянку №2 площею 5,0 га.

Також ОСОБА_2 видано Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, відповідно якого надано на підставі рішення 8 сесії Кельменецької районної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 20 березня 1992 року №41 у довічне успадковуване володіння 5,0 га землі для ведення селянського (фермерського) господарства, змінено землекористування на підставі рішенням 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, зазначено ділянку №2 площею 4,98 га.

Рішенням 22 сесії Кельменецької селищної ради Кельменецького району Чернівецької області 7 скликання від 21 грудня 2018 року №370-22/18 виправлено описки в рішенні 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, назву урочища змінено з «Скоропада» на «Половинське», площу земельної ділянки ОСОБА_2 змінено з «4,08 га /ріллі/» на «4,98 га /ріллі».

Судом першої інстанції встановлено, що наведені земельні ділянки є суміжними.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що виданий ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року державний акт на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088 порушує право ОСОБА_4 на земельну ділянку, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданого Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року.

Наявність у державному акті на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданому ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року невідповідності у зазначені розміру земельної ділянки №2 рішенню 13 сесії Кельменецької селищної ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 21 скликання від 25 березня 1993 року, відсутність зазначення місця розташування земельної ділянки в урочищі «Скоропада» самі по собі не дають підстав для висновку про порушення права суміжного землекористувача ОСОБА_4 .

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із висновком судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 10 квітня 2019 року №127/19-29 земельна ділянка, зазначена у державному акті на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданому ОСОБА_4 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, та земельна ділянка, зазначена у державному акті на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданому ОСОБА_2 Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, не накладаються, є суміжними земельними ділянками.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_4 на земельну ділянку, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданого Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, шляхом визнання державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000088, виданого ОСОБА_2 28 квітня 1992 року Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області, недійсним в частині відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 50 ЗК Української РСР, чинної на час виникнення правовідносин, громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковане володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 05 грудня 1990 року № 511 «Про вирішення питань, пов`язаних із правом власності на землю» визначено, що громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889-ХП «Про форми державних актів на право володіння і користування землею і Положенням про порядок надання і вилучення земельних ділянок» було затверджено, зокрема форми державних актів: на право довічного успадкувавоного володіння землею; на право постійного володіння землею.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 8 Постанови Верховного Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що набуття права постійного користування земельною ділянкою не змінює правового статусу зазначеної земельної ділянки, яка залишається у державній або комунальній власності.

Частиною другою статті 92 цього Кодексу визначено суб`єктів, які набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, до яких не віднесені громадяни і фермерські господарства.

Статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Пунктом б ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності.

Відповідно до пп.1 п.а ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вилучення земель що перебувають у власності територіальних громад.

Частиною 3, 10 ст. 149 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку

Рішенням 25 сесії Кельменецької селищної ради Кельменецького району Чернівецької області 4 скликання від 30 грудня 2004 року припинено право постійного користування земельною ділянкою фермерського господарство «Маяк», директором якого є ОСОБА_4 , на площі 5,0 га в урочищі «Половинське» та 5,0 га в урочищі «Скоропада». Вилучено до земель запасу селищної ради земельні ділянки фермерського господарства «Маяк», директором якого є ОСОБА_4 , площею 5,0 га в урочищі «Половинське» та площею 5,0 га в урочищі «Скоропада».

З огляду на зазначене право ОСОБА_4 на земельну ділянку, набуту на підставі державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії Б №000085, виданого Кельменецькою районною Радою народних депутатів Чернівецької області 28 квітня 1992 року, припинилось на підставі рішення 25 сесії Кельменецької селищної ради Кельменецького району Чернівецької області 4 скликання від 30 грудня 2004 року.

З урахуванням викладеного рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 19 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: