Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 751/3510/15-ц

провадження № 61-7472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Лісовський Сергій Володимирович, Островерхов Костянтин Миколайович,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

представник третьої особи - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року у складі судді Мороз К. В. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Острянського В. І., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 02 лютого 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_8 38 000,00 дол. США зі строком повернення кредиту не пізніше 01 лютого 2018 року. Виконання зобов'язань позичальника забезпечує укладений з ОСОБА_5 договір іпотеки від 02 лютого 2007 року № 30007Z25, за яким в іпотеку банку було передано належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1. Позичальник не виконував зобов'язання за кредитним договором, станом на 20 березня 2015 року має заборгованість за кредитом у сумі 7 517,41 дол. США, що еквівалентно 174 333,35 грн, за процентами - 1 179,19 дол. США, що еквівалентно 27 346,14 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 4 091,75 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором, встановити спосіб реалізації майна шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановити початкову ціну згідно з звітом про оцінку майна від 18 квітня 2016 року № VX-2016/USB-04-003 у розмірі 573 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження початкової ціни реалізації предмета іпотеки, оскільки наданий відповідачем звіт про оцінку майна визначає іншу вартість спірної квартири, клопотання про призначення судової експертизи банк не заявляв. Також суд виходив з того, що заборгованість за кредитним договором згідно з наданим позивачем розрахунком становить 8 969,60 дол. США, що еквівалентно 201 679,49 грн, вартість предмета іпотеки за наданих сторонами звітами про оцінку майна становить від 573 000,00 грн до 604 762,00 грн, та дійшов висновку про те, що порушення умов основного зобов'язання та іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю, не змінює обсяг його прав, а тому відповідно до частини третьої статті 39 Закону України «Про іпотеку» є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у пункті 9.1 договору про надання кредиту визначено альтернативний порядок відшкодування заборгованості, а саме, стягнення боргу з поручителя або шляхом звернення стягнення на заставлене майно, банк реалізував своє право на стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 як поручителя заборгованості за кредитним договором у сумі 8 696,60 дол. США та пені у сумі 4 091,75 грн на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на недоведеність банком вимог щодо початкової ціни предмета іпотеки неправомірним, оскільки до справи долучено звіт товариства з обмеженою відповідальністю з іноземним капіталом «Верітекс» про оцінку майна від 18 квітня 2016 року, наданий за порівняльним методичним підходом без обстеження об'єкта оцінки, який подавався позивачем, та звіт про оцінку майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 від 13 липня 2016 року, наданий на підставі технічного паспорта та візуального обстеження квартири, який подавався відповідачем. У такому разі суд мав оцінити надані сторонами докази щодо ринкової вартості предмета іпотеки та вирішити питання про прийняття чи неприйняття цих доказів. Також банк зазначає, що під час апеляційного розгляду справи погоджувався на визначення початкової ціни предмета іпотеки на підставі звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_12 Крім того, на думку ПАТ «УкрСиббанк», встановлення ціни в грошовому виразі стосується звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», обраний банком спосіб захисту права передбачений статтею 39 цього ж Закону. Зазначає, що забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 укладено договір про надання кредиту № НОМЕР_1 (далі - кредитний договір), за яким банк зобов'язувався надати ОСОБА_8 кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту 38 000,00 дол. США, що еквівалентно 191 900,00 грн, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит, сплатити проценти, комісії (пункт 1.1 кредитного договору); повернення кредиту погоджено здійснювати згідно з графіком, але в будь-якому випадку не пізніше 01 лютого 2018 року (підпункт 1.2.1 пункту 1.2 кредитного договору); за користуванням кредитом протягом 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних, понад цей термін - 18,45 % річних (підпункти 1.3.1 та 1.3.3 пункту 1.3 кредитного договору).

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір від 02 лютого 2007 року № 30007Z25 (далі - іпотечний договір), згідно з умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв. м.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору іпотеки у разі невиконання позичальником зобов'язання за договором, зазначеним в пункті 1.3. цього договору (щодо використання кредиту за цільовим призначенням, сплата процентів за користування коштами та повернення кредиту) іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, зокрема, основну частину боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання або простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмета іпотеки та його реалізацію.

У пункті 5.4 договору іпотеки визначено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30-денний строк вимоги згідно з повідомленням, надісланим у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Суди встановили, що АКІБ «УкрСиббанк»узяті на себе зобов'язання згідно з кредитним договором виконав належним чином, надав ОСОБА_8 кошти у загальній сумі 38 000,00 дол. США.

15 жовтня 2014 року у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк направив ОСОБА_8 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 517,41 дол. США та простроченими процентами за користування коштами у розмірі 714,31 дол. США; ОСОБА_13 вимогу у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо усунення порушення кредитного договору, роз'яснено, що у випадку не усунення порушення на 31 день з дня отримання вимоги банк реалізує своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року у справі № 750/3202/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 як поручителя заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 696,60 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 4 091,75 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на статті 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ПАТ «УкрСиббанк» реалізувало право вимоги до позичальника та поручителя, з яких відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року присуджено стягнення заборгованості за кредитним договором.

У справі, яка переглядається, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з вимогою до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов'язання.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Застосування позивачем іншого законного способу для захисту свого порушеного права після ухвалення зазначеного вище судового рішення не є подвійним стягненням заборгованості, оскільки питання виконання виданого кредитору виконавчого документа, якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з добровільним виконанням боржником чи іншою особою, вирішується у порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України.

Мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову також не відповідають закону, з огляду на наступне.

У частині першій статті 39 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Таким чином, від обставини того, що сторони не дійшли згоди щодо початкової ціни предмета іпотеки не може залежати ухвалення судом рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18).

Зважаючи на те, що обставини справи не встановлені, оскільки суди не перевіряли фактичний розмір заборгованості за кредитним договором на момент ухвалення рішення у справі, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку, що порушення основного зобов'язання та іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю, не змінює обсяг його прав, оскільки у такому разі кредитор позбавляється права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом.

Суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та надавати оцінку доказам.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик