Справа № 128/2507/18
УХВАЛА

21 лютого 2019 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши заяву про самовідвід головуючого судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

УСТАНОВИВ:

12.09.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано суддю Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.09.2018 відведено головуючого суддю Бондаренко О.І. у звязку із заявленою заявою про самовідвід; дану цивільну справу № 128/2507/18 передано для розгляду іншому судді Вінницького районного суду Вінницької області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

28.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано суддю Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2018 прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження, призначено підготовче засідання на 14.11.2018.

В даній справі представництво інтересів: позивачів, згідно до довіреностей представляє фізична особа- Аврамич А.С.; відповідача-Ребрія М.А., згідно до ордеру адвокат -ОСОБА_4

У підготовче засідання 12.02.2019 позивачі не зявилися, по невідомим для суду причинам, але був присутній їх представник. Ухвалою суду від 12.02.2019 відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 та заяви відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів, в даному засіданні була проголошена вступна та резолютивна частина вказаної ухвали.

19.02.2019 до канцелярії суду звернувся представник позивачів ОСОБА_5 з листом на імя голови суду ( на даний час головою суду є суддя Саєнко О.Б.) , в якому зазначив, що суддя Саєнко О.Б. в провадженні якої перебуває дана цивільна справа № 128/2507/18 з власної та корисливої ініціативи декілька разів переносила розгляд даної справи ; 12.02.2019 винесла безглузду ухвалу і лише її вступну та резолютивну частину. 19.02.2019 о 09.02 секретар суду не видала йому повну ухвалу суду від 12.02.2019 , оскільки суддя Саєнко О.Б. перебувала в нарачій кімнаті і не могла підписати ухвалу, хоча він бачив суддю, яка виходила з туалету. Вважає такі дії судді, яка протягом пяти днів не склала повну ухвалу суду є грубим порушення закону та зазначає, що це є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи та виготовлення повної ухвали суду у визначені ЦПК строки. У звязку з чим у нього є бажання звернутися до Вищої ради правосуддя із скаргою на дії судді Саєнко О.Б. щодо навмисного та свідомого відтягування виготовлення ухвали суду по даній справі.

Також у даному листі ОСОБА_5 скаржиться взагалі на діяльність суду під керуванням голови суду ОСОБА_6, зокрема, приватизацією головою суду громадського туалету, який розташований в суді; у нього постали запитання до Вищої ради правосуддя : де і за скільки судді Вінницького районного суду беруть медичні довідки; скільки раз на рік у них відпустки; чи перевіряла Вища рада правосуддя факти зловживання суддями у виході до нарадчій кімнати, тощо.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за необхідне заявити самовідвід згідно п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, виходячи з такого.

Згідно положень, викладених в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», убачається , що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі "П'єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати субєктивний та обєктивний аспекти.

Щодо субєктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не зявляються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо зявляються сумніви щодо цього, то для його відводу під час обєктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати обєктивної перевірки.

Субєктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення субєктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обовязків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Вказане випливає з принципу обєктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обовязків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно до положень, викладених у ч.ч.1,3 ст.6 «Про судоустрій та статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Суд вважає, що у звязку із зверненням до голови суду Вінницького районного суду ( на даний час ОСОБА_6Б.) представником позивачів ОСОБА_5 з листом від 19.02.2019 вищевказаного змісту, яку суд розцінює як втручання з боку ОСОБА_5 у здійснення суддею Саєнко О.Б. правосуддя по даній справі з метою впливу , оскільки з даним листом ОСОБА_5 звернувся після відмови судом у задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, яке він підтримував у повному обсязі у підготовчому засіданні 12.02.2019; вказана цивільна справа перебуває у провадженні судді та ще не вирішена по суті, тому ця обставина унеможливлює подальший розгляд даної справи суддею Саєнко О.Б.

Отже з метою недопущення сумнівів у обєктивності майбутнього рішення у даній справі, де у стороннього спостерігача можуть виникнути такі сумніви, заява судді Саєнко О.Б. про самовідвід підлягає до задоволення.

За таких обставин суд вважає за необхідне передати матеріали справи до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого судді, у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись п. 5 ч.1 ст. 36,40 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко Олени Борисівни про самовідвід задовольнити.

Відвести головуючого суддю Саєнко Олену Борисівну по цивільній справі №128/2507/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Цивільну справу № 128/2507/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - передати для визначення іншого судді Вінницького районного суду Вінницької області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : О.Б. Саєнко