Справа № 219/899/19
Провадження № 2/219/2006/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Азямова Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату працівників і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі за текстом -АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця»), в якому просить: стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України в розмірі не менш середньомісячного заробітку, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 07 серпня 1985 року працювала на Станції Дебальцеве - Сортувальна ДП «Донецька залізниця», яку з 08 липня 2016 року реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве - Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. За період роботи в АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі, розмір якої вона не пам`ятає, а тому 01 листопада 2018 року звернулась до відповідача з листом щодо надання розміру заборгованості по заробітній платі, який останній отримав 06 листопада 2018 року, однак станом на день звернення з позовом до суду відповіді не надав. Також вважає, що відповідно до діючого трудового законодавства, оскільки відповідач не сплатив їй, як на день звільнення, так і до теперішнього часу, заборгованість по заробітній платі, АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» зобов`язане їй також сплатити згідно «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року, суму компенсації, що належить їй за невчасно виплачену заробітну плату. При цьому, вважає також, що оскільки до теперішнього часу відповідач не сплатив вказані суми, то відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача повинно бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, передбаченому ст. 44 КЗпП України, та компенсацію за невикористану відпустку.

Позивач ОСОБА_1 , яка про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Багнич О.А., який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до судового засідання не з`явився, зазначивши у відзиві на позовну заяву про те, що розгляд справи просить провести без його участі. У поданому на адресу суду відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Так, за наявною у відповідача інформацією, позивач працювала у виробничому підрозділі «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Дебальцеве. З 16 березня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів, зокрема табелю обліку робочого часу, з якого б вбачався фактично відпрацьований ОСОБА_1 час. Щодо заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги зазначає, що за першу половину березня 2017 року позивачу нараховано та виплачено аванс в сумі 2218,5 грн., який ОСОБА_1 отримала в касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» згідно з касовим ордером №1287 від 04.09.2017 року. За інший період у відповідача відсутня заборгованість з заробітної плати, оскільки нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. До позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували період заборгованості, її розмір та факт нарахування заробітної плати та інших компенсацій, встановлених законодавством. Тому вимога про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, на думку відповідача, є безпідставною та не підтверджена належними та допустимими доказами. Вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку представник відповідача також вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність первинних документів, а позовна заява не містить розрахунку суми компенсації. Також вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди слід залишити без розгляду, оскільки позивачем в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та висновку Великої палати Верховного суду від 30.01.2019 року по справі №910/4518/19 не сплачено судовий збір за вказані вимоги немайнового характеру. При цьому, в порушення вимог ст. 1167 ЦК України ОСОБА_1 на підтвердження завдання моральної шкоди не надано належних та допустимих доказів, тому представник відповідача факт завдання моральної шкоди вважає недоведеним. Крім того, обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини особи, що її завдала, а викладені у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року обставини підтверджують відсутність вини відповідача у завданні моральної шкоди. Зазначеним висновком, зокрема встановлено, що порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини, а тому АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що відповідно до копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 29 червня 2016 року, 07 серпня 1985 року позивача було прийнято оператором поста централізації 4 розряду на «Станцію Дебальцеве-Сортувальна» ДП «Донецька залізниця». Згідно запису № 7 у трудовій книжці від 08.07.2016 року, Станцію «Дебальцеве-Сортувальна» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве - Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що вбачається з запису за № 8 у трудовій книжці позивача (а.с. 12-13).

Ухвалою суду від 02.07.2019 року за клопотанням позивача, яка самостійно не може надати суду докази та яка звертався до роботодавця з цього приводу, однак, на день подання до суду позовної заяви, їй не надано відповіді згідно її звернень, у Акціонерного товариства «Українська залізниця» судом витребувано наступні письмові докази: відомості про розмір нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, яка утворилась станом на день її звільнення - 17 липня 2017 року, довідку про середній заробіток, а також про розмір компенсації за невикористану відпустку, а у Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області витребувано індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 та формою ОК-7 відносно позивача за період з липня 2016 року по липень 2017 року.

Однак, на день розгляду справи вищевказані письмові докази, витребувані у відповідача, до суду не надходили у зв`язку із неможливістю їх надання. Так, згідно відзиву на позовну заяву встановлено, що на виконання указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року.

Згідно довідки про доходи № 549/2 від 13.06.2019 року, нарахована заробітна плата ОСОБА_1 , яка обіймала посаду чергового по залізничній станції виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», за березень 2017 року складає 2789,93 грн. за 77 відпрацьованих годин, з них утримано 571,43 грн., до видачі - 2218,50 грн. Заробітна плата за період з квітня 2017 року по липень 2017 року не нараховувалась у зв`язку з відсутністю відпрацьованих годин (а.с. 71, 97).

Згідно копії видаткового касового ордеру № 1287 від 04.09.2017 року, ОСОБА_1 отримала депановану заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 2218,50 грн. (а.с. 70, 98).

З наданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області на виконання вимог ухвали суду від 02.07.2019 року індивідуальних відомостей про застраховану особу (за формою ОК-5, ОК-7) вбачається, що за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 . нараховано за вказаний рік 17 355,21 грн., з яких: за січень - 6711,24 грн., за лютий - 5298,34 грн., за березень - 5405,63 грн. (а.с. 55-57, 58-63).

Виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області (м. Дебальцеве), де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Крім того, про унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» обов`язків, передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 (а.с. 74-90). Як вбачається із пункту 7 вищевказаного Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк , вул. Артема, 68 та Луганська область , місто Луганськ , вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов`язків.

Пунктом 10 вищевказаного Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, а саме: ч. 1 ст. 49-2, ч. 3 ст. 49-2, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 186-1, 198, 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання.

Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ч. 1 ст. 49-2, ч. 3 ст. 49-2, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 186-1, 198, 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст. 4 КЗпП України та ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України (а.с. 89).

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

У статті 263 ЦК України та ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР наведено ознаки форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), як надзвичайних та/або невідворотних за даних умов обставин/подій, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, дії іноземного ворога, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, вторгнення, блокада, захоплення підприємств, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади тощо.

Стаття 617 ЦК України закріплює, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІVпередбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Наказом Державного комітету статистики від 05 грудня 2008 року № 489 були затверджені типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, зокрема: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу»; № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)»; № П-5 «Табель обліку використання робочого часу»; НОМЕР_1 П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; НОМЕР_1 П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)». У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований працівником час. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати та інших виплат.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року, п. 1 якого визначено, що тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до абз. ІІ п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплат.

Згідно абз. ІІІ п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження, що у спірний період позивач являлась на робоче місце, за нею зберігався середній заробіток за час простою. Зазначені обставини не підтверджені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, з підписом працівника, табуляграмами.

При цьому, наявної в індивідуальних відомостях про застраховану особу (за формою ОК-5, ОК-7) інформації про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 5405,63 грн., яка була нарахована за 31 день трудових відносин в місяці та відрізняється від фактично отриманої за 77 відпрацьованих годин в розмірі 2218,50 грн., не достатньо для нарахування їй виплат, які, на її думку, заборгував їй відповідач, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про основну заробітну плату позивача, фактично відпрацьований час та умова праці, доступ до первинних документів відповідач не має, а як зазначалось вище, на виконання указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», нарахування заробітної плати, зокрема у структурному підрозділі, в якому позивач виконувала трудові обов`язки, було припинено з 16 березня 2017 року, тобто позивач фактично отримала заробітну плату за відпрацьовану нею половину березня 2017 року 04 вересня 2017 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, під час судового розгляду позивачем ОСОБА_1 не доведені ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було додано лише копію трудової книжки. Будь-яких інших документів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

У зв`язку із неможливістю позивачем самостійно надати суду докази, за її клопотанням ухвалою суду було витребувано відповідні докази, проте відповідачем вказані докази надані не були, зважаючи на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, суд приймає як доказ наданий представником відповідача Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. також слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, якщо позивача звільнено від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ України. Позивача було звільнено від сплати судового збору відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», однак, відповідачем не було заявлено вимог щодо компенсації судових витрат і не надано доказів їх існування.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13,76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату працівників і моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик