Постанова

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 524/5696/18

провадження № 61-11076 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету;

представник позивача - Старинська Юлія Павлівна;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_3;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2018 року у складі судді Предоляк О. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ (далі - Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником гуртожитку на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу НАУ по АДРЕСА_2.

Зазначав, що відповідно до картки прописки з 05 квітня 1998 року у вищезазначеному гуртожитку зареєстрована ОСОБА_1 , яка з моменту реєстрації у гуртожитку не проживала, її речі у гуртожитку відсутні.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку по АДРЕСА_2 та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень позивача, який зазначав що ОСОБА_1 не мала права на проживання у гуртожитку по АДРЕСА_2 , жодна із 84 кімнат для проживання їй не надавалась, відповідач не є членом сім`ї власника, а тому підстави для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши про відсутність підстав для задоволення позову у відповідності до вказаних у позові статей 317-319, 346, 405 ЦК України, оскільки спірний гуртожиток не є приватною власністю та належить державі, жодного договору найму щодо конкретної жилої кімнати з наявних 84 місць, у гуртожитку по АДРЕСА_2 між сторонами не укладалось, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Судом враховано, що у 1998 році адміністрація льотного коледжу зверталася з поданням до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про прописку ОСОБА_1 з сім`єю на житлову площу гуртожитку льотного коледжу по АДРЕСА_2 та на засіданні районної комісії по прописці та паспортному режиму від 19 червня 1998 року (протокол № 12) ухвалено рекомендувати виконкому дозволити прописку ОСОБА_1 з матір`ю та сином у вказаному гуртожитку.

Згідно відомостей з паспорта ОСОБА_1 , остання зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с. 36), що також підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28 жовтня 2015 року (а.с. 110), проте, ані в паспорті, ані в довідці не міститься інформації про виділення ОСОБА_1 конкретної кімнати у вказаному гуртожитку.

Актами від 05 червня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 21 червня 2018 року підтверджено факт не проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою з моменту реєстрації по теперішній час (а.с. 7-9).

Також судом враховано, що Кременчуцький льотний коледж НАУ звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг. Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що на підставі поданої 01 липня 1997 року ОСОБА_1 заяви на ім`я начальника аеропорту Велика Кохнівка відповідачу було надано кімнату для проживання у гуртожитку АДРЕСА_6 . 10 травня 2005 року між ОСОБА_1 та Кременчуцьким льотним коледжем НАУ в особі начальника коледжу Ткаченко В. П. було укладено договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_8 .

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не користується (не проживає) у гуртожитку по АДРЕСА_2 , не здійснює оплату комунальних послуг за місцем реєстрації за відсутності виділення їй конкретного приміщення для проживання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу № 524/5696/18 із Автозаводського районного суду м. Кременчука.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не прийняли до уваги, що під час розгляду справи стороною відповідача не спростовано факт не проживання її за місцем реєстрації у гуртожитку по АДРЕСА_2 , навпаки відповідач зазначала, що увесь час проживала у гуртожитку, що належить Кременчуцькому льотному коледжу НАУ, який знаходиться по АДРЕСА_6, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням у гуртожитку внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік, у відповідності до вимог частини другої статті 405 ЦК України, та зняття з її реєстрації. Відповідачем не надано доказів на підтвердження її права проживання у спірному приміщенні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вважала висновки судів про відсутність підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірним приміщенням та зняття з реєстраційного обліку такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 вересня 2011 року, гуртожиток на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по АДРЕСА_2 належить державі Україна в особі Міністерства освіти та науки, молоді та спорту України, із зазначенням правового режиму майна: право оперативного управління, Національний авіаційний університет (а.с. 4).

Відповідно до архівного витягу з протоколу № 12 засідання районної комісії по прописці та паспортному режиму від 19 червня 1998 року на підставі подання адміністрації льотного коледжу про прописку ОСОБА_1 з сім`єю на житлову площу гуртожитку льотного коледжу по АДРЕСА_2 , було рекомендовано виконкому дозволити прописку відповідача з матір`ю та сином у гуртожитку за вказаною адресою (а.с. 159).

Згідно з даними форми 1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 з 03 липня 1998 року зареєстрована ОСОБА_1 (а.с. 6). Дана обставина також підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28 жовтня 2015 року (а.с. 110). Відомості про виділення ОСОБА_1 конкретної кімнати у вказаному гуртожитку матеріали справи не містять.

Відповідно до актів від 05 червня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 21 червня 2018 року ОСОБА_1 за адресою реєстрації не проживала із самого початку і не проживає останні півроку. Даний факт підтверджується показами свідків (а.с. 7-9).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду з позовом, Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ просив визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняти її з реєстраційного обліку, посилаючись на вимоги статтей 317-319, 346, 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності підстав, передбачених статтями 317-319, 346, 405 ЦК України, для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до положень частини другої статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно з пунктами 2, 9, 10, 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі - Положення), гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Судами встановлено, що прописуючи ОСОБА_1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 , Кременчуцьким льотним коледжем НАУ не було видано відповідачу ордер, який є підставою для вселення, та не виділено вільного житлового приміщення для проживання, оскільки надані сторонами докази не містять відомостей про виділення ОСОБА_1 конкретної кімнати у вказаному гуртожитку.

Даний факт також підтверджується листом Кременчуцького льотного коледжу НАУ від 10 квітня 2015 року № 27-04/548, направленим ОСОБА_1 , у якому позивач визнає, що відповідач за місцем реєстрації у гуртожитку по АДРЕСА_2 фактично не проживає, надання їй житла за місцем реєстрації є неможливим за його відсутності.

Судами встановлено та сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_1 на підставі написаної нею заяви від 01 листопада 1997 року була вселена до гуртожитку, розташованому на території аеродрому Велика Кохнівка. 10 травня 2005 року між ОСОБА_1 та Кременчуцьким льотним коледжем НАУ в особі начальника коледжу Ткаченко В. П. було укладено договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_8 (а.с. 139).

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 вересня 2011 року убачається, що гуртожиток на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по АДРЕСА_2 належить до державної форми власності, правовий режим майна: право оперативного управління, Національний авіаційний університет (а.с. 4).

Згідно відповіді Кременчуцького льотного коледжу НАУ від 10 квітня 2015 року №27-04/548, позивачем роз`яснено ОСОБА_1 , що приватизація кімнати в гуртожитку коледжу по АДРЕСА_2 є неможливою, оскільки дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» від 04 вересня 2008 року не поширюється на гуртожитки, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні державних навчальних закладів (а.с. 37).

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про необґрунтованість заявленого позивачем позову з підстав, передбачених статтями 317-319, 346, 405 ЦК України, оскільки спірний гуртожиток не є приватною власністю позивача, належить державі, жодного договору найму щодо конкретної жилої кімнати з наявних 84 місць, у гуртожитку по АДРЕСА_2 між сторонами не укладалось.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було надано належних доказів правомірності користування спірним приміщенням у гуртожитку, колегія суддів оцінює критично, оскільки жодного приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_2 відповідачу фактично не було виділено.

Інші доводи касаційної скаргизводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара