Справа №442/8679/18
Провадження №2/442/369/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 лютого 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Хомика А.П.,

за участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

з участю: представника позивача - адвоката Коцана Р.М.,

представника третьої особи - Павловської О.В.

встановив :

20.12.2018 року позивачка та її представник - адвокат Коцан Р.М. звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять позбавити останнього батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову покликається на те, що 25.08.2005 року вона, ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась донька ОСОБА_5. 23.08.2007 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. З батьком дитина не знайома, оскільки він ніколи не цікавився її життям, не допомагав матеріально. Відповідач повністю ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що жодної зацікавленості у відповідача відносно своєї доньки немає. Коли дитині виповнилось 3 місяці відповідач поїхав за кордон. З цього часу ( протягом 12 років) він бачив дитину лише три рази, останній раз у 2014 році на похороні у своєї матері. Він не бажає підтримувати жодних стосунків з дитиною, не цікавиться її життям, не сплачує аліментів. Дитина знає, що вона звернулась до суду з даним позовом і не заперечує проти цього, а навпаки хоче щоб її батька позбавили батьківських прав щодо неї, оскільки займається танцями, бажає разом з колективом їздити за кордон, однак через відсутність батька цього робити не може.

Відповідач в судове засідання потворно не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою.

Представник третьої особи ОСОБА_4 відносно задоволення позову поклалась на думку суду, при цьому просила врахувати інтереси дитини. Крім цього доповнила, що висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Органом опіки і піклування не надавалось, оскільки відповідач на виклик не з'явився, відсутній по місцю свого проживання. Ними складено Акт обстеження умов проживання від 14.02.2019 під час якого встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю АДРЕСА_1, яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Батько - ОСОБА_2 не цікавиться розвитком та вихованням ОСОБА_5, не підтримує жодних стосунків. Остання не заперечує щодо позбавлення його батька батьківських прав щодо неї.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 25.08.2005 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який 23.08.2007 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 року народилась донька ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4, виданим відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області.

Що стосується участі відповідача у вихованні дитини, суд бере до уваги пояснення класного керівника ОСОБА_6, яка підтверджує, що батько ОСОБА_5 -ОСОБА_2 шкільним життям дитини не цікавиться, з останнім не знайома; висновком лікаря-спеціаліста №112, де сімейний лікар ОСОБА_7 підтвердила, що неповнолітню ОСОБА_5 завжди супроводжувала мати ОСОБА_1 і тільки з нею погоджувались всі питання щодо лікування дитини; пояснення ОСОБА_8 - керівника спортивного клубу бального танцю «Лібертанго», який відвідує ОСОБА_5 протягом 4 років, в якому остання вказує на те, що з батьком ОСОБА_5 особисто не знайома, він жодного разу не з'являвся на батьківські концерти, на змагання та заняття.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 14.02.2019 року, складеного представниками Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю АДРЕСА_1, яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Батько -ОСОБА_2 не цікавиться розвитком та вихованням ОСОБА_5, не підтримує жодних стосунків. Остання не заперечує щодо позбавлення його батька батьківських прав щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

На думку суду, надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача ОСОБА_2 та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права та інтереси дитини, суд дійшов до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків і необхідність позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704,80 грн сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.02.2019.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_3.

Суддя Хомик А.П.