ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1133/19 Справа № 185/6761/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в особі начальника відділу містобудування та архітектури, головного архітектора м. Павлограда Дніпропетровської області, про зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в особі начальника відділу містобудування та архітектури, Головного архітектора м. Павлограда Дніпропетровської області, про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що його будинок розташований по сусідству з будинком відповідачів, які без погодження з ним на межі земельних ділянок шляхом вимощування тротуарною бруківкою двору свого домоволодіння змінили існуючий рельєф території домоволодіння АДРЕСА_1 зі схилом до його будинку АДРЕСА_1, що призвело до підтоплення належного йому будинку та земельної ділянки. На думку позивача відповідачами були порушені вимоги пункту «г» ч.1 ст.91, ст.103 Земельного Кодексу України та принципи добросусідства, їхні дії перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою за цільовим призначенням. Тому позивач, відповідно до уточнених ним позовних вимог просить зобов'язати відповідачів переукласти тротуарну бруківку у дворі будинку АДРЕСА_2 та на під'їздному майданчику до будинку АДРЕСА_2, прилеглому до земельної ділянки будинку АДРЕСА_3 зі схилом в бік АДРЕСА_2 для стікання атмосферних опадів, для запобігання потрапляння атмосферних опадів на земельну ділянку та під житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. а.с. 1-6,44-50,111-113).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в особі начальника відділу містобудування та архітектури, головного архітектора м. Павлограда Дніпропетровської області, про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с.226--227).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.232-236).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником жилого будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1(а.с.6-8).

ОСОБА_3 є власником сусіднього будинку за адресою АДРЕСА_2 (а.с.22-24).

Судовим експертом ОСОБА_4 згідно з ухвалою суду було проведено дослідження під'їздного майданчика з АДРЕСА_2 в бік будинку АДРЕСА_1 та майданчика, викладеного з тротуарної плитки у внутрішньому дворі будинку АДРЕСА_1

Крім того, експерт ОСОБА_4 була допитана в судовому засіданні та пояснила, що причиною підтоплення будинку позивача з боку будинку відповідачів є одночасно уклін покладеної бруківки та відсутність відмостки навколо будинку позивача. Усунути підтоплення будинку позивача можливо шляхом прокладення жолобу на довжину двору шириною та глибиною 15-20 см. Цей жолоб доцільно вивести у город, оскільки рівень бруківки на вулиці вищий, ніж у дворі. При цьому обов'язковим є наявність відмостки навколо будинку АДРЕСА_3. Атмосферні опади потраплятимуть на відмостку і стікатимуть в жолоб. З пояснень експерта, наданих у судовому засіданні, видно, що на даний час неможливо встановити, який був природний уклін двору відповідачів до того, як на ньому була покладена бруківка, і чи був він змінений. У висновку експертизи визначено лише той уклін, який існує на теперішній час.

Відповідачами був запропонований спосіб мирного врегулювання спору, який вимагає мінімальних затрат, а саме запропоновано позивачу зробити водовідлив з даху його будинку, влаштувати відмостку біля стіни його будинку за свій рахунок, а відповідачі зі свого боку зобов'язуються за власний рахунок встановити жолоб для відводу води у бік городу.

Однак позивач не погодився на це, наполягав на переукладенні відповідачами бруківки, наголошуючи на тому, що саме відповідачі змінили природний уклін двору, що призвело до підтоплення його будинку атмосферними опадами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі змінили природний уклін двору тим, що поклали бруківку. Крім, того судом 1 інстанції не встановлено будь-яких порушень будівельних норм з боку відповідачів при укладенні бруківки.

Також позивач має реальну можливість зробити відмостку біля стіни свого будинку з боку двору відповідачів та влаштувати водовідлив, будь-яких перешкод з боку відповідачів для цього немає, що самі відповідачі підтвердили у судовому засіданні.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалася наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позивних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: