Справа № 345/3458/18
Провадження № 22-ц/4808/1143/19
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року, ухвалене суддею Кардаш О.І.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 116028,48 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом 7623,38 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 105205,10 гривень, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3200 гривень та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 підписала заяву від 26.03.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, цим самим підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банк», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним договором, не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до виникнення вищезазначеної заборгованості.

19.10.2018 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено(а.с. 62-64). Це рішення ухвалою суду від 23.03.2019 року за заявою представника відповідача було скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с 111-113).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.03.2012 в розмірі 4370,39 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1762 грн. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що долучені позивачем до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного сторонами договору, оскільки вони не містять підпису позичальника (відповідача); судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила підписуючи анкету-заяву отримала відповідач для ознайомлення і надала свою згоду з ними. Пам`ятка клієнта, яка відповідно до анкети-заяви є складовою укладеного між сторонами договору позивачем не надана і в матеріалах справи відсутня.

Суд врахував те, що анкета-заява не містить будь-яких відомостей щодо встановлення кредитного ліміту по платіжній картці в розмірі заявленому позивачем, не відображена така інформація і в наданому позивачем розрахунку заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості вказується зміна відсоткових ставок, однак докази того, що при підписанні анкети-заяви відповідач давала згоди на змінювану в односторонньому порядку банком процентну ставку за договором відсутні.

Також відсутнє підтвердження того, що про підвищення процентної ставки ОСОБА_2 повідомлялась позивачем.

Суд застосував позовна давність за заявою відповідача, і дійшов висновку, що межами позовної давності в даному випадку є період з 23.08.2015 по 23.08.2018, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 3870,39 грн.

Також суд зважаючи на розмір збитків зменшив розмір пені з 3200 грн. до 500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарга представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

По-перше, суд не прийняв до уваги, що заявою відповідача підтверджується факт поінформованості про умови кредитування у Банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі, також дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, частковим погашенням заборгованості, що є неможливим без надання картки.

По-друге, апелянт не погоджується із висновком суду про те, що відсутні підтвердження того, що ОСОБА_2 повідомлялась банком про підвищення процентної ставки. Відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, якими визначено порядок зміни процентної ставки, дії позичальника у випадку незгоди із розміром зміненої процентної ставки. Вказаного порядку банком дотримано, а відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання договору, а продовжував зняття та погашення коштів, тому прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.

По-третє, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2014 року №6-24цс14, починається із наступного дня після спливу строку дії картки, тобто з останнього дня 06/17(червня 2017 року), а тому строк позовної давності спливає 30.06.2020 року.

По-четверте, апелянт зазначає, що у рішенні не зазначені підстави для стягнення саме 3870,39 гривень, відсутній розрахунок цієї суми, суд першої інстанції не надав свій розрахунок заборгованості, у випадку не згоди із розрахунком наданим позивачем.

Апелянт вважає, що ним надані належні та допустимі докази у справі на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані.

Відповідач не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.03.2012 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 9500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з видачею платіжної картки (а.с.9,10).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"(яким, зокрема, встановлено базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором на 11.06.2018 року становить 116028,48 гривень і складається із заборгованості за кредитом - 7623,38 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом - 105205,10 гривень, заборгованості за пенею - 3200 гривень (а.с.6-7).

Представник відповідача у поданій ним заяві просив застосувати строки позовної давності у цій справі (а.с.141).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_2 від 26 березня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсутні умови щодо підстав нарахування та розміру комісії.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив крім тіла кредиту - суми, яку фактично отримав в борг позичальник ОСОБА_2 - стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та комісію.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції враховує висновки, викладені Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) (п. 1.1.7.11), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 зазначила, що також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Це ж саме суд апеляційної інстанції застосовує щодо комісії.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 березня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань і комісію.

У заяві про перегляд заочного рішення(а.с. 80-84) та письмових поясненнях (а.с.137-138) представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог банку, посилався, зокрема, на те, що позовна заява не підлягає до задоволення, оскільки у матеріалах справи відсутня Пам`ятка клієнта чи її копія, а додані позивачем витяги з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати належними і допустимими доказами, оскільки не містять підпису відповідача як підтвердження доведення її до відома відповідача на момент отримання кредиту, що саме з такими умовами та правилами відповідач погодилась. Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані позичальником- відповідачем та не визнаються ним.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача також підтвердив, що ОСОБА_2 умови та правила не підписувала, з ними не ознайомлювалась та не погоджувалась.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, позов про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 105205,10 гривень, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3200 гривень не може бути задоволений у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 26 березня 2012 року.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 березня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - 7623,38 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості та не було спростовано відповідачем. Вказана сума фактично отриманих кредитних коштів підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в повному обсязі, а не частково.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, коли застосував позовну давність у цій справі, стягнувши тіло кредиту, розмір процентів, пені та комісії в межах позовної давності з 23.08.2015 по 23.08.2018, такий висновок суду суперечить нормам матеріального права та не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції із розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості згідно кредитного договору ОСОБА_2 здійснила 07 жовтня 2015 року. Банк же звернувся з позов до суду із 23 серпня 2018 року, тобто у межах трьохрічного строку позовної давності. Тому суд першої інстанції помилково застосував позовну давність у цьому спорі.

Враховуючи, що позовна давність не підлягала до застосування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове стягнення непогашеної суми тіла кредиту, процентів, пені та комісії в межах позовної давності.

Також зважаючи на відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування пені у межах позовної давності.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що долучені позивачем до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного сторонами договору, однак дійшов помилкового висновку про правомірне нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, чим фактично визнав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування, що є неприпустимим та свідчить про суперечливість висновків суду першої інстанції.

За таких обставин у цій справі є правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника повної суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7623,38 гривень.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7623 гривні 38 копійок, нарахованої на 11.06.2018 року, відмовивши в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 105205,10 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3200 гривень.

Вказані обставини суд першої інстанції не врахував, неправильного застосувавши норми матеріального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо правомірного нарахування процентів за кредитним договором, пені та комісії, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать висновкам, викладеним Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволені частково, а саме: у розмірі 0,066 % (7623,38 гривень х 100 : 116028,48 гривень). А тому судовий збір, сплачений позивачем, за подання позову у пропорційному розмірі - 116,29 гривень (1762 гривень(сплачений судовий збір за подання позову) х 0,066) та за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі - 174,44 гривні (2643 гривень(сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги) х 0,066), а всього 290,73 гривень, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, адреса для листування: вул.Набережна Перемоги, 5, м. Дніпро, 49094) заборгованість за кредитом по кредитному договору від 26.03.2012 в розмірі 7623 гривні 38 копійок, нараховану на 11.06.2018 року.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 105205,10 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3200 гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, адреса для листування: вул.Набережна Перемоги, 5, м. Дніпро, 49094) 290 гривень 73 копійки судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта