Постанова

Іменем України

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 704/1405/16-ц

провадження № 61-33677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське».

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське», яка підписана представником Гавегою Сергієм Анатолійовичем, на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року у складі судді: Воронкової І. Г. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське» (далі - ТОВ «Урочище Журавське») про розірвання договорів оренди землі.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку площею 0,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області Черкаської області. ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,71 га та площею 0,74 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Між позивачами та ТОВ «Урочище Журавське» укладені договори оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року, № 623 від 15 серпня 2012 року та № 653 від 20 лютого 2013 року.

Позивачі вказували, що в оренду передавались земельні ділянки під багаторічними насадженнями, які відповідач знищив без їхньої на те згоди. Впродовж тривалого часу вищевказані земельні ділянки перебували у користуванні ТОВ «Урочище Журавське» на підставі укладених договорів оренди землі, однак передбачені чинним законодавством виплати орендної плати вони не отримували.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили:

розірвати договір оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року укладений між ТОВ «Урочище Журавське» та ОСОБА_1 ;

розірвати договори оренди землі № 623 від 15 серпня 2012 року та № 653 від 20 лютого 2013 року укладені між ТОВ «Урочище Журавське» та ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Урочище Журавське» задоволено.

Розірвано договір оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року, який укладений між ТОВ «Урочище Журавське», с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, та ОСОБА_1 , предметом якого є земельна ділянка, площею 0,75 га, в адмінмежах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, яка належить ОСОБА_1 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЧР № 001576, кадастровий номер ділянки -01-000-0652.

Розірвано договір оренди землі № 623 від 15 серпня 2012 року, який укладений між ТОВ «Урочище Журавське», с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, та ОСОБА_2 , предметом якого є земельна ділянка, площею 0,71 га, в адмінмежах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, яка належить ОСОБА_2 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 867346, кадастровий номер ділянки -01-000-0623.

Розірвано договір оренди землі № 653 від 20 лютого 2013 року, який укладено між ТОВ «Урочище Журавське», с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, та ОСОБА_2 , предметом якого є земельна ділянка, площею 0,74 га, в адмінмежах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, яка належить ОСОБА_2 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЧР № 001577, кадастровий номер ділянки -01-000-0653.

Розірвано договір оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року укладений між ТОВ «Урочище Журавське» та ОСОБА_1 і договори оренди землі № 623 від 15 серпня 2012 року та № 653 від 20 лютого 2013 року укладені між ТОВ «Урочище Журавське» та ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що право власності позивачів на земельні ділянки поширюється й на багаторічні насадження, розташовані на цій земельній ділянці, а тому відповідач не мав права без згоди позивачів знищувати сад та змінювати вид угідь з багаторічних насаджень на ріллю, такі дії мали б бути щонайменше обумовлені в укладених між сторонами договорах оренди земельних ділянок. Відповідач, знищивши багаторічні насадження, порушив умови використання орендованої земельної ділянки, передбачені умовами договору, тим самим порушивши право власності позивачів на земельні ділянки, зокрема, багаторічні насадження, що є істотним порушенням відповідачем договору, внаслідок чого позивачі значною мірою позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні договору.

Аргументи учасників справи

У серпні 2017 року ТОВ «Урочище Журавське» подало касаційну скаргу, підписану представником Гавегою С. А. , в якій просило скасувати оскаржені рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що у судових рішеннях безпідставно зроблено висновок, що викорчовування відповідачем багаторічних насаджень на орендованих земельних ділянках є пошкодженням орендованих земельних ділянок, оскільки вказуючи в договорах недоліки земельних ділянок у виді багаторічних насаджень, термін технічного використання, яких закінчився, сторони фактично погодили викорчовування таких земельних ділянок. Суди не обґрунтували в чому саме полягає істотне порушення договорів оренди землі та не врахували, що відповідач, без зміни цільового призначення орендованих земельних ділянок, здійснив їх поліпшення шляхом трансформації з одного виду угідь в інший, а саме: з багаторічних насаджень у ріллю. Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи: фіскальним чекам, що надавались відповідачем на підтвердження оплати орендної плати, проекту землеустрою, що надавався для підтвердження недоцільності використання орендованих земельних ділянок для вирощування багаторічних насаджень, у зв`язку із чим безпідставно розірвали договори оренди.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,75 га, яка розташована в адміністративних межах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та уклала з відповідачем договір оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року , згідно якого вказана земельна ділянка передана в оренду відповідачеві.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,71 га та земельної ділянки площею 0,74 га, які розташовані в адміністративних межах Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області та уклав з відповідачем договори оренди землі № 623 від 15 серпня 2012 року та № 653 від 20 лютого 2013 року, згідно яких вказані земельні ділянки передані в оренду відповідачеві.

В договорах оренди землі № 652 від 20 лютого 2013 року, № 623 від 15 серпня 2012 року та № 653 від 20 лютого 2013 року сторони домовилися про те, що:

«земельні ділянки, які передаються в оренду, мають недоліки - багаторічні насадження (фруктові дерева) термін технічного використання яких закінчився» (пункт 6);

«орендна плата за оренду земельних ділянок сплачується орендарем в грошовій формі в розмірі 0,03% від проіндексованої грошової оцінки земель і становить 4,52 грн., а також в натуральній або відробітковій формі до досягнення садом періоду стабільного плодоношення, але не більше 5 років» (пункт 9.1.);

«після досягнення садом періоду стабільного плодоношення орендна плата вноситься відповідно до чинного законодавства, в цінах, які складуться на момент розрахунку» (пункт 9.2.);

«дія договору припиняється: шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового, знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню» (пункт 35).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 зроблено висновок, що «істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору».

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що відповідач не мав права без згоди позивачів знищувати сад та змінювати вид угідь з багаторічних насаджень на ріллю, такі дії мали б бути щонайменше обумовлені в укладених між сторонами договорах оренди земельних ділянок.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, поновити виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське», яка підписана представником Гавегою Сергієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 рокута ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков